ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 листопада 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/4412/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Пузира Владислава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року в адміністративній справі №340/4412/24 (головуючий суддя першої інстанції Кармазина Т.М.) за позовом ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 02.07.2024 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому усіх видів складових грошового забезпечення відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №267 від 24.09.2023 року, а саме:
щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 523% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 10.09.2023 року по 18.09.2023 року;
щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 567% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служб у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 19.09.2023 року по 24.09.2023 року;
додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційну часу проходження служби за період з 19.09.2023 року по 23.09.2023 року;
одноразову грошову допомогу у розмірі 72% місячного грошового забезпечення;
грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 55 діб.
грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік;
матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити йому усі види складових грошового забезпечення згідно до наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №267 від 24.09.2023 року, а саме:
щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 523% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням а надбавки за вислугу років з 10.09.2023 року по 18.09.2023 року;
щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 567% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служб у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 19.09.2023 року по 24.09.2023 року;
додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційну часу проходження служби за період з 19.09.2023 року по 23.09.2023 року;
одноразову грошову допомогу у розмірі 72% місячного грошового забезпечення;
грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 55 діб.
грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік;
матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Ухвалою  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року вказаний адміністративний позов залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України та встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків  шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та уточненої позовної заяви, в якій конкретизувати прохальну частину позовних вимог.
18.07.2024 року до суду першої інстанції від представника позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та уточнена позовна заява. 
В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення  до  суду зазначено, що предметом спору у даній справі є протиправна бездіяльність відповідача щодо невиплати складових грошового забезпечення, які визначені в наказі ВЧ НОМЕР_1 від 24.09.2023 року №267. Вказано, що після звільнення позивача з військової служби посадові особи військової частини запевнили його, що усі належні суми грошового забезпечення будуть виплачені протягом кількох місяців. Позивач постійно підтримував телефонний зв`язок із представниками відповідача, однак після тривалого ненадходження будь-яких коштів, звернувся за правничою допомогою до адвокатів. 21.05.2024 року направлено адвокатський запит на адресу відповідача та саме з цієї дати представник позивача відраховує початок перебігу строку із зверненням до суду з цим позовом. Посилаючись на норми КЗпП та практику Верховного Суду з питань поновлення процесуальних строків, позивач просив визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк звернення до суду з цим  даним  позовом (а.с.26-29).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року позовну заяву повернуто позивачеві разом з доданими до неї документами. 

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що позивач дізнався про порушення своїх прав, що виразилася у протиправній бездіяльності відповідача у формі невиплати належних йому при звільненні коштів саме 21.05.2024 року (дата подання адвокатського запиту), що підтверджується наданими письмовими доказами та у відповідності до приписів Кодексу законів про працю України позивач має право на поновлення пропущеного строку звернення до суду. Вважає, що судом першої інстанції позбавлено позивача можливості реалізації права на судовий захист його порушених прав.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу на подавав, що не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 та виключений зі списків особового складу цієї військової частини та всіх видів забезпечення згідно наказу від 24.09.2023 року №267 (а.с.9зв-10).
Зі змісту вказаного наказу вбачається, що з 24 вересня 2023 року позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , а з котлового забезпечення з 25 вересня 2023 року.
Цим же наказом визначено, що позивачу належать до виплати:
- щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 523% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 10.09.2023 по 18.09.2023;
- щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 567% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служб у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 19.09.2023 по 24.09.2023;
- додаткова винагорода в розмірі 30000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційну часу проходження служби за період з 19.09.2023 по 23.09.2023;
- одноразова грошова допомога у розмірі 72% місячного грошового забезпечення;
- грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 55 діб 2022, 2023 року.
В наказі від 24.09.2023 року також зазначено, що грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік отримано згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №267 від 24.09.2023. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до вимог постанови КМУ №704 за 2023 рік не отримано.
21.05.2024 року представником позивача подано до Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит стосовно нарахування та виплати належних позивачеві сум грошового забезпечення (а.с.16зв-17).
Станом на день подання позовної заяви до суду першої інстанції відповідь на адвокатський запит не надано, як і не виплачено належні позивачу кошти.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати належних коштів, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що саме з 24.09.2023 року (день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав на отримання відповідних сум  при  звільненні. Позивачем не наведено поважних причин, які зумовили пропуск звернення до суду з цим позовом. Суд вказав, що зазначені в заяві про поновлення строку обставини не є поважними, оскільки триваюча пасивна поведінка                      не свідчить про дотримання позивачем строку звернення до суду з урахуванням наявної                   у нього можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Згідно із частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Позивач проходив військову службу в лавах Збройних сил України, що відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є публічною  службою.
За приписами частини 3 статті 122 КАС України такий строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин першої та другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, для визначення початку перебігу строку звернення потрібно виходити не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Відтак, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести  місяців  від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. 
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року  у справі № 340/1019/19).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.05.2021 року у справі № 60/1893/19, відповідно до якої у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом. Таке законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Судом першої та  апеляційної інстанцій встановлено і не заперечується сторонами, що наказом Військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2023 року №267 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення з 24 вересня 2023 року, а з котлового забезпечення з 25 вересня 2023 року (а.с.9зв.).
З тексту вказаного наказу вбачається, що при виключенні позивача зі списків особового складу військової частини, останньому належать до виплати: щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 523% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 10.09.2023 року по 18.09.2023 року; щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 567% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служб у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 19.09.2023  року по 24.09.2023 року; додаткова винагорода в розмірі 30000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційну часу проходження служби за період з 19.09.2023 року по 23.09.2023 року; одноразова грошова допомога у розмірі 72% місячного грошового забезпечення; грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 55 діб. Грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік отримана. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не виплачувалась.

Як в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, так і в апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що при звільненні зі служби посадові особи запевняли його, що належні йому суми грошового забезпечення будуть виплачені протягом кількох місяців. Після тривалого ненадходження коштів позивач звернувся за правничою допомогою та 21.05.2024 року представник позивача подав адвокатський запит, відповідь на який до теперішнього часу не надана.
Скаржник вважає, що відповідно до приписів КЗпП України, позивач має право на поновлення пропущеного строку, оскільки звернувся із позовом про стягнення належних йому коштів в межах одного року з дня ознайомлення з наказом від 24.09.2023 року.
Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов подано до суду першої інстанції 02.07.2024 року (а.с.1).
Апеляційний суд вказує, що з 24.09.2023 року (дата ознайомлення позивача з наказом №267 від 24.09.2023 року) минув як передбачений статтею 122 КАС України місячний строк, так і передбачений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк для  звернення до суду з даним адміністративним  позовом.
Апеляційний суд вважає, що позивач  був обізнаний про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів з питань нарахування та виплати грошового забезпечення та його додаткових видів  з  моменту  звільнення з військової служби,  оскільки  на  момент  звільнення  таких  виплат  не відбулось.
Строк звернення до суду з адміністративним позовом обчислюється з моменту реального, фактичного порушення права чи інтересу особи, про яке особа дізналась, або  повинна була дізнатись.
Таким чином, з дня виключення позивача зі списків особового складу та зняття з усіх видів забезпечення, тобто з 24.09.2023 року, позивач дізнався про порушення своїх прав, однак до суду із даним позовом позивач звернувся лише 02.07.2024 року, тобто  через  дев`ять місяців після звільнення з військової (публічної) служби,  та  через шість  місяців  після  завершення  тримісячного  строку,  встановленого  частиною 1 статті 233  КЗпП України.
Посилання скаржника на застосування до спірних правовідносин про стягнення заробітної плати/грошового забезпечення приписів статей 233, 234 КЗпП України                            (в  редакції до  змін,  внесених  згідно із Законом  України від 01.07.2022 року №2352-ІХ), колегія суддів до уваги не приймає з огляду на таке.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (в редакції до змін, внесених   Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Після  внесення  Законом  України  від 01.07.2022  року  №2352-ІХ  змін  до  статті 233 КЗпП України, вказана  норма  набула  іншої  редакції: «Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Вказана редакція набула чинності з 19.07.2022  року.
            Отже, до 19 липня 2022  року КЗпП України  не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.08.2023  року у справі №280/6779/22.
Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що позивача звільнено з військової служби після набрання чинності вказаних змін (24.09.2023 року), а відтак позивач мав право звернутися до суду з цим позовом протягом трьох місяців, тобто до 24.12.2023 року.
Як зазначалось вище, вказаний позов було подано до суду першої інстанції 02.07.2024 року.
Позивач будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним  адміністративним позовом не зазначив та в матеріалах справи докази поважності пропуску такого строку відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом та повернення позову.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Пузира Владислава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року в адміністративній справі №340/4412/24 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року в адміністративній справі №340/4412/24 залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко