Справа № 461/7880/19                                Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/1879/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 січня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:
18 жовтня 2019 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 56 186,26 грн. 
В обґрунтування позову посилалося на те, що відповідно до укладеного 08 травня 2018 року договору між позивачем і відповідачем, ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 42000,00 грн. зі сплатою 1,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач скористалася кредитними коштами, проте зобов`язання за договором належним чином не виконала. Станом на 24 вересня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 56186,26 грн. 
Оскаржуваним рішенням позов акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором, яка складається з: основного боргу - 35603,90 грн., простроченого боргу - 3893,17 грн., строкових процентів - 34,40 грн., прострочених процентів - 528,70 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів - 2380,82 грн., всього - 42440 (сорок дві тисячі чотириста сорок) грн 99 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» суму сплаченого судового збору у розмірі 1451 (одна тисяча чотириста п`ятдесят одна) грн 05 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» 1586 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят шість) грн 26 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
19.06.2024 рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . 
Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів отримання нею ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, а також доказів отримання нею судових повідомлень про призначені судові засідання. Крім того, матеріали справи не містять доказів надсилання їй судового рішення та його отримання нею або повернення з зазначенням причини неотримання. Це свідчить про порушення районним судом вимог ст.ст. 128-130,190,272 ЦПК України. За таких обставин матеріали справи не містять доказів, що вона була належним чином повідомлена районним судом про розгляд справи, у тому числі 28.01.2020 року, коли суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення без її участі. Оскільки вона не була повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, вважає, що наявні підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового.
Вказує, що для реалізації права на вимогу про дострокове повернення суми заборгованості в судовому порядку згідно частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за кредитним договором № Р25.00506.003923886 від 08.05.2018 року, відповідно до якого банк письмово повинен був повідомити її про дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором шляхом направлення кредитодавцем позичальнику письмової вимоги про дострокове повернення кредиту і отримання позичальником такої вимоги. Матеріали справи містять вимогу від 05.08.2019 року, яка була направлена банком на її адресу 21.08.2019 року, але доказів отримання нею зазначеної вимоги позивачем до суду не надано. Оскільки позивач не надав докази отримання нею вимоги, то у суду не було підстав для дострокового стягнення з неї в судовому порядку заборгованості за вказаним кредитним договором.
Також не згідна з сумою боргу, зазначеною в рішенні районного суду. У матеріалах справи міститься виписка з її рахунку (а.с.16-18) та детальний розрахунок по кредитному договору № Р25.00506.003923886 від 08.05.2018 року (а.с.48) із зазначенням здійснених нею платежів по поверненню кредиту з процентами. Однак, у зазначеній виписці відсутні здійснені нею наступні платежі: 1) від 02.08.2018 року за квитанцією № 17745-25287-47678 у розмірі 3200 грн; 2) від 03.09.2018 року за квитанцією № 17777-25247-54659 у розмірі 3200 грн; 3) від 30.10.2018 року за квитанцією № 17834-25247-85127 у розмірі 3200 грн; 4) від 06.12.2018 року за квитанцією № 17871-25247-46945 у розмірі 3200 грн, а всього у розмірі 12800 грн.
Тобто, на день ухвалення судового рішення, розмір її заборгованості складав 42 440 грн - 12800 грн = 29640 грн.
Крім того, оскільки вона не знала про наявність рішення Галицького районного суду м.Львова від 28.01.2020 року, 05 вересня 2021 року нею в рахунок погашення кредитної заборгованості було сплачено 18 000 грн, 31.01.2022 року - 6 560 грн, а всього 24 560 грн.
Тобто з урахуванням зазначених проплат розмір її заборгованості на день подання апеляційної скарги становить 42 440 грн - 12800 грн - 24 560 грн = 5080 грн.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу
Відповідно до ч. ч. 1-3ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2ст. 43 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною першою статті 530ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Обов`язок сплатити неустойку відповідачем виникає у разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).
Встановлено, що 08 травня 2018 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № Р25.00506.003923886, згідно з яким банк надав клієнту кредит у сумі 42000,00 грн зі сплатою 1,99 % річних. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом та погасити кредит відповідно до графіку щомісячних платежів. Відповідач отримала від банку кредитні кошти, але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі. Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом, наданого позивачем, борг ОСОБА_1 станом на 24 вересня 2019 року становить 56186,26 грн та складається з основного боргу 35603,90 грн, простроченого боргу 3893,17 грн, строкових процентів 34,40 грн, прострочених процентів 528,70 грн, нарахованої плати за обслуговування кредиту 1381,80 грн, простроченої плати за обслуговування кредиту 12363,47 грн, пені за несвоєчасне погашення платежів 2380,82 грн.
Задовольняючи позовні вимоги АТ «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка кредитні кошти отримала, договірні зобов`язання за кредитом належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості за договором на загальну суму 56186,26 грн. Разом з тим, суд вважав несправедливими положення договору про споживчий кредит щодо плати за обслуговування кредиту, та стягнув суму заборгованості без врахування нарахованої плати за обслуговування кредиту 1381,80 грн та простроченої плати за обслуговування кредиту 12363,47 грн. Рішення суду позивачем не оскаржувалося.
При цьому, доводи апеляційної скарги щодо неотримання позивачем вимоги про усунення порушення кредитного зобов`язання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки 05.08.2019 позивачем було надіслано відповідачці вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується реєстром відправки, фіскальним чеком про оплату поштового відправлення та описом вкладенням(а.с.20-22).
Щодо твердження апелянта про те, що її не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи на увагу не заслуговують, оскільки розгляд справи в суді першої інстанції проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Таким чином, неповідомлення відповідача ОСОБА_1 не свідчить про допущені судом процесуальні порушення, при цьому, у матеріалах справи наявні відправлені судом конверти відповідачу з копіями позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі, які поверталися на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній» (а.с.55,57).
Крім того проплати, які відповідачка здійснила на погашення заборгованості за кредитним договором після ухвалення оскаржуваного рішення, не можуть враховуватися судом під час перегляду рішення в апеляційному порядку. Однак, докази проведених проплат можуть бути надані боржником у виконавчому провадженні у разі пред`явлення оскаржуваного рішення до примусового виконання.
Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 12 грудня 2024 року.
Керуючись до ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий:        Н.П. Крайник 

Судді:        Я.А. Левик 

               М.М. Шандра