КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И  
16 грудня  2024 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/12206/2024 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Мазурик О. Ф., 
розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Галагана В.І.
від 08 квітня 2024 року 
у справі 755/3723/24
за позовом ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 
про зміну способу стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2009 року та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що стягнутий за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2009 року розмір аліментів в сумі 1 000,00 грн, щомісячно з наступною індексацією є недостатнім для утримання дитини та надання їй належної освіти та лікування, оскільки з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів значно змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, відповідач є особою працездатного віку тому може отримувати дохід, який дозволятиме сплачувати аліменти у більшій сумі, ніж визначено в рішенні суду, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року, з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 22 квітня 2024 року про виправлення описки, позов задоволено. 
Змінено розмір аліментів, які стягнуті за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2009 року у справі № 2-3296/2009, на стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що підлягають стягненню з дня набрання даним рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що дійсно 09 листопада 2009 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва № 2-3296/2009 встановлено стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій суми. На час ухвалення рішення про стягнення аліментів, яке набрало законної сили і яке відповідач виконує вже 15 років, суд з урахуванням ст. ст. 181, 184 СК України, прийняв законне рішення, яке набрало законної сили та було прийняте було сторонами і є обов`язковим до виконання.
Вказував, що станом на час ухвалення рішення, ст. 181 СК України не передбачала зміни способу стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. Вважає, що фактично прийняття рішення про зміну способу стягнення аліментів, матиме місце зворотна дія в часі, що суперечить положенням ст. 58 Конституції України.
Відповідач вважає, що неможливо застосувати ст. 181 СК України в новій редакції до даних правовідносин, які в своє чергу були досліджені судом і обґрунтовані саме виходячи з норм сімейного кодексу, що діяли в редакції станом на 09 листопада 2009 року.
Також вважає, що змінюючи спосіб стягнення аліментів, рішення про стягнення аліментів від 09.11.2009 року не скасовується, фактично змінюється резолютивна частина рішення. Однак, мотивувальна частина рішення про стягнення аліментів від 09.11.2009 року, його обґрунтування, докази, мотиви та норми (зміст норм права) виходячи з яких суд приймав рішення про стягнення аліментів, лишаються незмінними, а відтак обставини справи і висновки до яких прийшов суд на час ухвалення рішення, не відповідатимуть прийнятому рішенню про зміну способу стягнення аліментів.
Звернув увагу суду на те, що на даний час, у відповідача так і залишився нерегулярний, мінливий дохід, що і передбачає стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не працевлаштований, таким чином неможливо орієнтуватися на його частку від доходу, оскільки дохід не визначений.
Водночас посилався на те, що важливу обставину при прийнятті оскаржуваного рішення, про наявність чи відсутність доходу у відповідача, суд першої інстанції не дослідив, а отже і не врахував при прийнятті рішення.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що зміна способу стягнення аліментів сприятиме збільшенню суми виплати аліментів, оскільки не досліджував, які наявні у відповідача джерела доходу, а також розмір доходу позивача.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги також посилався на те, що для збільшення розміру аліментів повинні бути заявлені позивачем вимоги, з підстав визначених ст. 192 СК України. Однак, саме у позивача, поліпшився майновий стан, оскільки 13.02.2024 року позивач стала власником квартири у м. Києві площею 84,4 кв.м, а також 01.10.2021 року позивач стала власником автомобіля марки Сітроен Берлінго.
Також звернув увагу, що позивач в 2019 році, зверталась з позовом про збільшення розміру аліментів і в постанові від 06.08.2019 року Київський апеляційний суд, встановив відповідні факти, та роз`яснив про відсутність у позивача підстав для збільшення розміру аліментів.
Скаржник вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, оскільки сума сплачуваних аліментів відповідає вимогам про утримання дитини відповідного віку та пропорційного співмірного принципу рівності утримання батьками повноцінного утримання доньки.
Крім того, відповідач зазначав, що судом першої інстанції не враховано та не досліджено факт наявності у відповідача інших дітей, котрих останній зобов`язаний утримувати, що призвело до порушення прав інших дітей. Так, у 2017 році у відповідача народилась дитина, котра також потребує витрат та утримання, та у разі встановлення судом, розміру аліментів у частці від доходу відповідача, інтереси другої дитини повинні бути враховані при ухваленні рішення.
22 липня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Корнієнка С. В., в якому, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги,  просив залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти  розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахувавши збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2024 році, швидкого темпу зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, обґрунтовував свої висновки тим, що визначений рішенням суду від 09.11.2009 року розмір аліментів в сумі 1 000,00 грн. станом на день ухвалення даного рішення суду не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з урахуванням законодавчих змін про збільшення мінімального розміру аліментів (Закон України № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року), а також з урахуванням встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць з 1 січня - 3 196,00 гривень.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2009 року у справі № 2-3296/2009 (а.с. 7).
За даними свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції від 27 липня 2013 року, актовий запис № 970, 21 листопада 2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, та змінено прізвище ОСОБА_5 на « ОСОБА_6 » (а.с. 10).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2009 року у справі № 2-3296/2009 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2009 року і до її повноліття (а.с. 7-9).
З довідки Ліцею № 303 суспільно-природничого профілю № 16 від 31.01.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 , 2008 року народження, навчається у 9-Є класі вказаного ліцею (а.с. 13).
Встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року у справі № 755/218/22 видано дублікат виконавчого документу на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09.11.2009 у справі № 2-3296 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (прізвище на час винесення рішення, до зміни прізвища - ОСОБА_7 ) аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 09.10.2009 р. і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За даними розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем Бондар О. Д. від 09.02.2024 року, заборгованість по аліментам ОСОБА_1 за виконавчим листом № 755/218/22 від 18.02.2022 року станом на 01.02.2024 року становить 43 790,50 грн (а.с. 15-16).
З огляду змісту виконавчого провадження № НОМЕР_5 через автоматизовану систему виконавчих проваджень вбачається, що на запит № 144233298 від 05.09.2022 року від МВС України надійшла відповідь, що за боржником ОСОБА_1 з 2012 року обліковується автомобіль марки «Chevrolet Captiva», д.н.з. НОМЕР_3 (а.с. 17).
Встановлено, що звертаючись з відзивом на позовну заяву, відповідач повідомив суд, що останній надав державному виконавцю підтверджуючі документи про своєчасну та в повному обсязі сплату аліментів і державний виконавець, враховуючи сплачені суми відповідачем, здійснив перерахунок заборгованості та надав новий розрахунок заборгованості станом на 01 березня 2024 року, що становить 25 338,50 грн (а.с. 34-36).
Однак, державний виконавець не врахував та не ідентифікував квитанції про оплату аліментів за 10.09.2012 року на 1000 грн, за 09.10.2012 року на 1000 грн, за 09.11.2012 року на 1000 грн, за 10.12.2012 року на 1000 грн, 10.02.2014 року на 1000 грн, за 09.04.2014 року на 1000 грн, за 12.05.2014 року на 1000 грн, за 10.06.2014 року на 1000 грн, за 09.10.2014 року на 1000 грн, за 10.11.2014 року на 1000 грн, за 09.02.2015 року на 1000 грн, що загалом, додатково зменшує суму заборгованості на 11 000 грн (а.с. 29-33).
ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідача від іншого шлюбу народилась дитина, ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4 (а.с. 46).
За вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до вказаної норми, аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того із батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.
Таким чином, названими вище положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу платника чи у твердій грошовій сумі) поставлений у залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При цьому, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
В свою чергу, частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі і навпаки).
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.11.2018 року (справа №372/2393/17).
Отже, позивачі у відповідній категорії справ, як одержувачі аліментів, не обмежені правом на подання заяви про збільшення розміру таких, зокрема шляхом зміни способу їх присудження.
Доводи апеляційної скарги про те, що зміна способу стягнення аліментів не є ефективним способом в даній справі, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки визначений розмір аліментів (відповідно до рішення суду від 09 листопада 2009 року в сумі 1 000,00 грн щомісячно з наступною індексацією) зі спливом часу вочевидь не задовольняє потреби дитини, навіть з урахуванням індексації. Як передбачають норми чинного законодавства України, які регулюють заявлений спір, отримувати підвищений розмір аліментів, є безумовним правом сторони в інтересах дитини.
Доводи відповідача про те, що стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) є надто великим розміром та судом першої інстанції не враховано наявність чи відсутність доходу у відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема відомостей щодо його заробітку.
Серед іншого, колегія суддів зауважує, що змінилася економічна ситуація в країні, значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, житлово-комунальні послуги, разом із тим потреби дитини із віком змінилися та збільшилися в силу її росту та розвитку, змінився прожитковий мінімум для дитини, а обов`язок по утриманню дитини не може бути покладений виключно на матір.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 р. у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що заявником на підтвердження неспроможності сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх доходів не надано ні довідки з місця роботи, ні довідки про заробітну плату, відтак доводи апеляційної скарги у вказаній частині є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про те, що саме у позивачки поліпшився майновий стан, з огляду на те, що вона 13.02.2024 року стала власником квартири у м. Києві площею 84,4 кв.м, а також 01.10.2021 року позивач стала власником автомобіля марки Сітроен Берлінго, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки не є підставою для відмови у зміні способу стягнення аліментів, адже аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Той факт, що відповідач має на утриманні малолітню дитини від іншого шлюбу, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своєї дитини від першого шлюбу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній  ухвалі суду, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровского районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
 
Судді                                                                                                            Є. П. Євграфова
 
                                                                                                                      О. В. Желепа
 
                                                                                                                      О. Ф. Мазурик