ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 жовтня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 205/58/22
провадження № 61-15187св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, за первісним позовом: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, за зустрічним позовом - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П.,

 
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.                 У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
2.                 Позовна заява мотивована тим, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 грудня 2014 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , їх син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати з матір`ю.
3.                 З вересня 2019 року позивач став проживати разом з ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_7 , а 01 квітня 2020 року він зареєстрував шлюб із нею. 
4.                 Вказував, що за весь час з моменту розлучення відповідач ніяким чином не піклувався про дитину, не проявляв заінтересованості в його подальшій долі, не цікавився його шкільними успіхами, не допомагав сину після перенесеної ним хірургічної операції у липні 2017 року. Рішенням Баглійського районного суду 
м. Дніпродзержинська від 30 травня 2017 року  ОСОБА_5  та її сина було знято з реєстрації за адресою їх прописки без надання ОСОБА_7 іншого місця реєстрації. З тексту даного судового рішення вбачається, що відповідач зобов`язався зареєструвати ОСОБА_7 за своїм місцем реєстрації. Проте так цього і не зробив, на даний час ОСОБА_7 не має місця своєї реєстрації. 
5.                 Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, він розцінює як ухилення батька від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.
6.                  ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_8 померла. 
7.                 21 грудня 2021 року відповідач зробив спробу забрати ОСОБА_7 , коли він був у дідуся та бабусі, дитина перелякалась та заховалась під ліжко. 
8.                 З огляду на вказане вище у сукупності просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_9 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
9.                 У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив відібрати сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_3 (бабусі), передавши його на виховання батька та зобов`язавши ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у вихованні дитини.
10.             Зустрічна позовна заява мотивована тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_10 , під час якого народився їх син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати із матір`ю.
11.             Після розірвання шлюбу він не припиняв матеріально забезпечувати свого сина, спочатку він це робив шляхом передачі його матері грошових коштів та придбання продуктів харчування, а в подальшому регулярно із заробітної плати здійснювались відрахування на його утримання у вигляді аліментів в розмірі 1/4 частини згідно виконавчого листа.
12.             Щодо участі його як батька у вихованні сина зазначав, що після розірвання шлюбу він регулярно його відвідував та забирав із дитячого садочку, однак із січня 2016 року стосунки між батьками погіршились і мати почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. У зв`язку із цим він навіть був вимушений звернутись до суду із відповідним позовом, який було залишено без розгляду. Зазначене погіршило стосунки між колишнім подружжям ще більше і він був змушений, не дивлячись на бажання та спроби спільного проведення з дитиною часу, відступити та залишити ситуацію як є, щоб не травмувати сина та не формувати у нього негативний образ батька.
13.             Після смерті ОСОБА_8 він відразу виявив бажання забрати сина до себе, однак ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали чинити йому перешкоди у відвідуванні сина, повідомляючи що дитина буде проживати у них.
14.             У зв`язку із цим він у січні 2022 року звернувся до служби у справах дітей Кам`янської міської ради із заявою про передачу йому сина, однак служба вирішила передати ОСОБА_6 для проживання у сім`ю бабусі ОСОБА_3 до вирішення питання про позбавлення батьківських прав.
15.             Зазначає, що він не позбавлений батьківських прав, не має будь-якого рішення про відібрання в нього дитини без позбавлення батьківських прав, він не визнаний безвісно відсутнім або недієздатним, завжди виконував свій обов`язок щодо утримання дитини та не мав наміру відмовитися від дитини та виконання обов`язку виховання дитини, а тому Служба у справах дітей КМР не мала будь-яких повноважень вирішувати питання щодо його сина та приймати рішення про тимчасове влаштування ОСОБА_7 в сім`ю бабусі до прийняття судом рішення у справі про позбавлення батьківських обов`язків. Вказав, що будь-яких підстав для висновку про те, що він не здатний забезпечити належне виховання та утримання сина не має.
16.             Його син ОСОБА_7 раніше не проживав разом з бабусею та дідусем, вони для нього не є тими особами, з якими він тривалий час спілкувався та в родині яких виховувався, оскільки вони раніше мешкали в іншому населеному пункті. Будь-яких негативних наслідків для його сина в тому, що він буде проживати разом з ним та ним виховуватися, не існує, а, навпаки, це буде в інтересах дитини, оскільки, на його переконання, тільки батьки зможуть належним чином піклуватися про свою дитину.  
17.             Зазначив, що останні роки не мав можливості спілкуватися з сином, у зв`язку з чим між ними відсутній тісний контакт, але він безумовно зацікавлений в тому, щоб між ним та сином був тісний зв`язок і щоб дитина проживала разом із ним та розвивалася в спокійному, стійкому середовищі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
18.             Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року у складі судді ОСОБА_12 в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.
19.             Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд першої інстанції з урахуванням вимог статті 165 СК України виходив з того, що позивач ОСОБА_1   не є особою, якій надано право звернення до суду про позбавлення батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
20.             Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_13 про відібрання малолітньої дитини та зобов`язання не чинити перешкоди у її вихованні, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_13 не приймав участі у вихованні ОСОБА_7 більш як останні сім років, не відвідував дитину та не цікавився його правами. Також суд врахував думку дитини, який в судовому засіданні заперечував щодо передання його батькові, зазначивши, що не бажає з ним проживати. Крім того, доказів того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною позивач за зустрічним позовом суду також не надав. З огляду на вказане суд дійшов висновку, що позивач не довів наявність підстав для відібрання дитини та те, що відповідачі за зустрічним позовом тримають дитину у себе не на підставі закону або рішення суду.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
21.             Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 скасовано.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Відібрано у ОСОБА_3 малолітнього ОСОБА_6 та передано його на виховання батькові ОСОБА_2 .
В іншій частині рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року залишено без змін. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
22.             Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_6 , мати останнього померла, а тому позивач за зустрічним позовом має переважне право, в тому числі і перед бабою дитини, на особисте виховання дитини та на спільне проживання з нею і судом апеляційної інстанції не встановлено виключних обставин, які б унеможливлювали передачу неповнолітньої дитини до батька. ОСОБА_2 не позбавлений батьківських прав, має постійне місце роботи, за яким позитивно характеризується та проходив перевірку у нарколога та психолога, не зловживає спиртними напоями; батько дитини уклав шлюб зі ОСОБА_14 (після одруження ОСОБА_15 ), від якого мають дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дружина не заперечує проти проживання малолітнього ОСОБА_6 в їх сім`ї; дитина буде забезпечена житлом, батько цікавиться життям сина, хоча і не завжди може його побачити і поспілкуватись в силу обставин, які склалися після розлучення з матір`ю дитини; сплачує на утримання ОСОБА_6 аліменти та не має по них заборгованості.
23.             Також апеляційний суд зазначав, що наявні в матеріалах справи висновки та рішення органів опіки та піклування Кам`янської міської ради з урахуванням обставин справи суперечать вимогам закону та інтересам дитини, не враховують обставин, які виникли, є необґрунтованими, а тому не приймаються до уваги.
24.             Крім того, апеляційний суд не прийняв думку дитинипро те, що він не хоче спілкуватися з батьком, обґрунтовуючи це тим, що така думка не є свідченням того, що найкращі інтереси малолітнього в тому, щоб проживати з чужою людиною. Крім того, дитина якийсь час проживала з матір`ю та ОСОБА_1 , а після смерті матері проживає у сім`ї бабусі ОСОБА_3 , у яких з 
ОСОБА_2 триваючий конфлікт. Суд вважав, що думка дитини сформована в результаті впливу осіб, у яких перебуває дитина, шляхом створення негативного відношення до рідного батька, спонукання відмовитися від контактів із ним.
25.             Враховуючи, що ОСОБА_2 оскаржував рішення суду першої інстанції тільки в частині вирішення зустрічних позовних вимог, рішення суду щодо первісних позовних вимог ОСОБА_1 на предмет законності апеляційним судом не перевірялось.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
26.             У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року.
27.             Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2023 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
28.             Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
29.             У касаційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року залишити в силі.
30.             Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 394/94/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі 
№ 352/2324/17, від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, від 04 серпня 
2021 року у справі № 654/4307/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
31.             Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не надав належної оцінки відповідності інтересам дитини таких обставин, як ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків на протязі всього життя дитини, піклування батька про дитину, особисту прихильність дитини до батька, відносини між дитиною та батьком. Враховуючи чутливість правовідносин, в яких існує спір, вказані обставини підлягають оцінці, а висновки мотивуванню. 
32.             Вирішуючи даний спір, апеляційний суд більшою частиною виходив із прав та інтересів батька дитини (які дійсно підлягають врахуванню і за загальним правилом є пріоритетними по відношенню до прав та інтересів інших родичів), однак не надав оцінки всім обставинам справи в сукупності у світлі забезпечення найкращих інтересів малолітньої дитини.
33.             Також суд не надав належної оцінки доказам щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.
34.             Відібрання дитини на користь батьків не завжди може відповідати її найкращим інтересам. При їх оцінці має враховуватися строк проживання з іншими особами, ставлення самої дитини до батьків і її психологічний стан у разі повернення до одного з батьків, встановлення перехідного періоду тощо, а також співпраця зацікавлених осіб.
35.             Європейський суд з прав людини зауважував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
36.             Також зазначає, що судом апеляційної інстанції не була враховано думка дитини.
37.             З моменту розірвання шлюбу ОСОБА_2 не проявляв себе як батько, лише сплачував аліменти, онука було знято з реєстраційного обліку з квартири, яка була успадкована ОСОБА_15 та його братом, на підставі рішення суду в примусовому порядку. ОСОБА_7 називає батьком вітчима ОСОБА_1 , з ним у нього склалися доброзичливі та дружні відносини.
38.             Крім того, вона та дідусь з часу народження ОСОБА_7 постійно з ним спілкувалися, між ними склалися прості, звичні відносини, побудовані на повазі один до одного та любові. Їхня сім`я є для ОСОБА_7 звичним середовищем, за місцем їхнього проживання ОСОБА_7 має друзів та друзів у школі. Батько дитини проживає в іншому районі міста, далеко від школи та їхнього місця проживання. При переїзді онука до свого батька, а саме до квартири, де зараз проживає ОСОБА_2 зі своєю сім`єю, йому доведеться змінити не тільки звичайне місце проживання, а і школу, будуть розірвані родинні зв`язки.
39.             При цьому апеляційним судом взагалі не встановлені умови проживання сім`ї ОСОБА_15 за вказаною ним адресою, чи буде у дитини окремий куточок для навчання, ліжко та інше.
40.             Таким чином, рішення суду першої інстанції оскаржувалося тільки ОСОБА_2 в частині вирішення його зустрічного позову і тільки в цій частині переглядалось судом апеляційної інстанції, також в цій частині оскаржується й до суду касаційної інстанції, а тому в іншій частині на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
41.                   У січні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, в якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що відносно його сина з боку відповідачів відбуваються певні маніпуляції з метою схилити його до того, щоб він висловлював небажання проживати з батьком, що доводиться тим, що в судовому засіданні син навіть категорично відмовився будь-яким чином спілкуватися з його представником, називав його «біологічним батьком», посилався на вигадані обставини, а саме, що він йому нібито погрожує, що замкне його та не дасть дозволу бачитися з братом і сестрою, чого в дійсності ніколи не було.
42.                   Зазначав, що він має добрий стан здоров`я, ніколи не стояв на обліку у лікаря нарколога або психіатра, забезпечений постійним місцем роботи, має регулярний дохід та позитивну характеристику, одружений та має сина      ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має постійне місце проживання - зареєстрований та проживає в трикімнатній квартирі, яка на праві власності належить матері його дружини. Його дружина та її мати є педагогами та не заперечують проти того, щоб його син ОСОБА_7 проживав разом з ними.
43.                   Вважає, що будь-яких негативних наслідків для його сина в тому, що він буде проживати разом з ним та ним виховуватися, не існує, а, навпаки, це буде в інтересах дитини, оскільки тільки батьки можуть належним чином піклуватися про свою дитину.
44.                   Також зазначає, що його син в сім`ю відповідачки був влаштований тимчасово, до вирішення питання про позбавлення його батьківських прав, при цьому рішенням суду першої інстанції в позбавленні його батьківських прав було відмовлено і рішення суду в цій частині не оскаржувалося та набрало законної сили, у зв`язку із чим у ОСОБА_3 не має жодних правових підстав утримувати його сина у себе.
45.                   Листом від 19 липня 2024 року Верховним Судом запропоновано Службі у справах дітей Кам`янської міської ради, як органу опіки та піклування, надати відзив на касаційну скаргу, в якому відобразити відомості про фактичне місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рівень емоційного зв`язку дитини з батьком, доцільність відібрання дитини від бабусі та переміщення ОСОБА_7 на постійне проживання до батька, можливість в інтересах дитини в ситуації, що склалася у цій справі, вжити відповідних підготовчих заходів, спрямованих на адаптацію дитини та батька до відновлення стосунків, послідовних кроків у напрямку возз`єднання батька з дитиною, щоб запобігти негативному впливу на дитину.
46.                   Відзив Служби у справах дітей Кам`янської міської ради до Верховного Суду не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
47.                   Судами попередніх інстанцій встановлено, що  ОСОБА_2 та 
ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі до 23 грудня 2014 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
48.                   01 квітня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується актовим записом № 75.
49.                    ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
50.                   Як вбачається з Інформації, яка надана 02 лютого 2022 року № 64 в.о. директором комунального закладу «Ліцей № 1» Кам`янської міської ради, під час навчання ОСОБА_7 в школі І ступеню батько ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні дитини, тобто не приводив дитину до школи, не забирав дитину зі школи, не брав участі у батьківських зборах, не цікавився успішністю навчання дитини. 
21 грудня 2021 року ОСОБА_2 вперше відвідав заклад та засвідчив бажання виконувати батьківські обов`язки щодо ОСОБА_9 . 18 січня 2022 року ОСОБА_2 відвідав навчальний заклад та за його проханням класний керівник надала детальну інформацію щодо навчання дитини.
51.                   Згідно довідки, яка надана 17 лютого 2022 року № 032/10826/15 Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі, заборгованість по аліментам згідно виконавчого листа № 207/505/15ц 
від 15 квітня 2015 року, виданого Баглійським районним судом                                   м. Дніпродзержинська про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь 
ОСОБА_17 на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) боржника станом на 31 грудня 2021 року відсутня.
52.                    ОСОБА_2 працює на посаді диспетчера електропідстанції НЕК «Укренерго» та його дохід за період з липня 2021 року по грудень 2021 року складає 105 567,61 грн.
53.                    ОСОБА_2 06 січня 2022 року звертався до відділення ЧЧ поліції № 2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_1 , який після смерті дружини ОСОБА_17 перешкоджає йому в спілкуванні з його сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час проведення перевірки було опитано ОСОБА_1 , який пояснив, що на даний час його пасинок ОСОБА_6 мешкає разом з дідусем та бабусею по лінії померлої його дружини.
54.                   Наказом Служби у справах дітей Кам`янської міської ради від 18 січня 
2022 року № 1ТВ «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини 
ОСОБА_6 » тимчасово влаштовано малолітню дитину ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ю бабусі ОСОБА_3 .
55.                   З вказаного наказу вбачається, що питання щодо доцільності тимчасового влаштування малолітнього ОСОБА_6 в сім`ю бабусі розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради 
17 січня 2022 року у присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При розгляді питання членами комісії було вислухано думку дитини.
56.                   Згідно з висновком виконавчого комітету Кам`янської міської ради 
від 19 липня 2022 року № 8-вих.-20/305 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 доцільним.
57.                   Отже, малолітній ОСОБА_6 почав проживати в сім`ї бабусі з січня 
2022 року.
58.                   Судом було заслухано думку малолітнього ОСОБА_7 , який в судовому засіданні заперечував щодо передання його батькові, висловив бажання проживати звітчимом  ОСОБА_1 .
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
59.             Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
60.             Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
61.             Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
62.             Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
63.             Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
64.             Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
65.             Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
66.             Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
67.             Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.
68.             Відповідно до статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.
69.             Таким чином, закон закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною. Таке переважне право полягає в тому, що таке суб`єктивне право надає його носієві можливість пріоритетно перед іншими особами набути інше або здійснити існуюче суб`єктивне сімейне право. Внаслідок цього переважне право на проживання разом з дитиною (а) спрямовано на набуття (відновлення) немайнового права на сім`ю, (б) виникає разом із певним суб`єктивним правом та перебуває в пасивному стані до настання юридичних фактів передбачених в законі, (в) реалізується, як правило, за участю іншого суб`єкта, внаслідок чого носій переважного права може набути суб`єктивне право, (г) захищається шляхом переведення або відновлення прав та обов`язків, набутих третьої особою всупереч перевагам, які має суб`єкт переважного права, на нього. Законом прямо допускається, що батькам може бути відмовлено в реалізації переважного права, якщо це буде суперечити інтересам дитини.
70.             Оскільки СК України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини.
71.             Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо не придатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09).
72.             Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.
73.             При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.
74.             Возз`єднання дитини з біологічним батьком є важливим позитивним обов`язком держави, і право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя. Право батька на проживання з його малолітньою дитиною має бути захищене, й у правовідносинах, що складаються між батьком і дитиною, бабою і дитиною, він має переважне право на проживання з дитиною.
75.             З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_11 тривалий час проживав з матір`ю, потім з матір`ю та вітчимом ОСОБА_1 , а після смерті матері у грудні 2021 року, з січня 2022 року - у сім`ї баби.
76.             Вже в квітні 2022 року батько дитини - ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про відібрання малолітньої дитини, тобто через три місяці після того, як дитина почала проживати у баби.
77.             До цього, а саме у січні 2022 року ОСОБА_2 відвідував навчальний заклад, де навчався його син, та отримав детальну інформацію щодо навчання дитини. Крім того, у січні 2022 року він звертався до відділення ЧЧ поліції № 2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_1 , який після смерті дружини ОСОБА_17 перешкоджає йому в спілкуванні з його сином ОСОБА_6 .
78.             З висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 19 липня 
2022 року № 8-вих.-20/305 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вбачається, що з метою захисту прав дитини та ураховуючи те, що протягом тривалого часу хлопчик мешкав окремо від батька, не спілкувався з ним та дитина категорично заперечувала проти проживання та спілкування з ОСОБА_2 , беручи до уваги інформацію про подачу позовної заяви до суду про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, вислухавши біологічного батька, бабусю та дідуся дитини, врахувавши думку хлопчика, членами комісії одноголосно прийнято рішення про доцільність тимчасового влаштування малолітнього ОСОБА_6 в сім`ю ОСОБА_3 , відповідно до її заяви, до вирішення питання в судовому порядку.
Протягом проживання дитини у бабусі, зі слів позивача, хлопчик надалі категорично відмовляється від спілкування з ОСОБА_2 , не виявляє бажання спілкуватися або бачитися з ним. ОСОБА_2 в свою чергу не намагається встановити контакт з сином та налагодити взаємовідносини.
В березні 2022 року ОСОБА_2 звертався до служби у справах дітей щодо повідомлення йому фактичної адреси місця проживання малолітнього сина, про що йому надана відповідь. Але відповідно до заяв бабусі ОСОБА_3 з березня 2022 року по теперішній час ОСОБА_2 до дитини не з`являвся, життям та станом здоров`я сина не цікавився.
Така поведінка батька ОСОБА_2 , як в минулому, так і зараз, свідчить про безвідповідальне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків.
Зазначене питання опрацьовано службою у справах дітей міської ради та розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ради у присутності біологічного батька дитини ОСОБА_2 , 
ОСОБА_1 , бабусі та дідуся дитини, вислухавши думку дитини, яка за цей час не змінилася по відношенню до свого біологічного батька, комісія прийшла до висновку, що цьому сприяло тривалий час не бажання спілкування з дитиною ОСОБА_2 та не виконання ним батьківських обов`язків, відповідно до статті 164 СК України.
Ураховуючи інтереси малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглянувши матеріали цивільної справи та долучені до неї документи, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчого комітеті Кам`янської міської ради від 12 липня 2022 року, виконавчий комітет Кам`янської міської ради вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_6 .
79.             Водночас, апеляційним судом установлено, що саме діями відповідачів було фактично позбавлено батька ОСОБА_2 переважного права на особисте виховання дитини, а тому його участь у цьому процесі напряму залежала від волевиявлення зазначених сторін.
80.              ОСОБА_2 не позбавлений батьківських прав, має постійне місце роботи, за яким позитивно характеризується та проходив перевірку у нарколога та психолога, не зловживає спиртними напоями; батько дитини уклав шлюб зі ОСОБА_14 (після одруження ОСОБА_15 ), від якого мають дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дружина не заперечує проти проживання малолітнього ОСОБА_6 в їх сім`ї; дитина буде забезпечена житлом, батько цікавиться життям сина, хоча і не завжди може його побачити і поспілкуватись в силу обставин, які склалися після розлучення з матір`ю дитини; сплачує на утримання ОСОБА_6 аліменти та не має по них заборгованості.
81.             Судом було заслухано думку малолітнього ОСОБА_7 , який в судовому засіданні заперечував щодо передання його батькові, зазначивши, що не бажає з ним проживати, бажає проживати з ОСОБА_1 , тобто з вітчимом. 
82.             Проте апеляційний суд обґрунтовано зазначав, що думка дитини не може бути визначальною, оскільки така думка не є свідченням того, що найкращі інтереси малолітнього в тому, щоб проживати з чужою людиною (вітчимом), у зв`язку із чим доводи касаційної скарги про неврахування судом думки дитини є безпідставними. 
83.             Відповідно до частини третьої статті 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
84.             Водночас, Верховний Суд враховує, що малолітній ОСОБА_7 не висловлював бажання продовжувати проживати у баби, наголошуючи, що хоче жити з 
ОСОБА_1 . 
85.             Крім того судом установлено, що дитина якийсь час проживала з матір`ю та ОСОБА_1 , а після смерті матері проживає у сім`ї бабусі ОСОБА_3 , у яких з ОСОБА_2 триваючий конфлікт. З огляду на вказане апеляційний суд вважав, що думка дитини сформована в результаті впливу осіб, з якими проживає дитина, шляхом створення негативного відношення до рідного батька, спонукання відмовитися дитини від контактів із ним.
86.             При цьому дитина була тимчасово влаштована в сім`ю баби до вирішення питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Наразі це питання вирішено, оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржувалося та набрало законної сили.
87.             Зважаючи на вищевикладене, беручи за основу у вирішенні цього спору принцип найкращих інтересів дитини, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду, що ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_6 , мати останнього померла, а тому позивач за зустрічним позовом має переважне право, в тому числі і перед бабою дитини, на особисте виховання дитини та на спільне проживання з нею.
88.             Підставою для відходу від цього принципу є виключно встановлення факту, що сім`я дитини у складі ОСОБА_2 є особливо непридатною, неблагополучною, існує загроза дитині, умови проживання є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання, тобто проживання дитини з батьком не відповідало б її інтересам. Однак матеріалами справи вказаного не встановлено.
89.             В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
90.             Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
91.             Судом апеляційної інстанції встановлено, що малолітню дитину було передано ОСОБА_18 тимчасово, а останньою наразі чиняться перешкоди батькові дитини проживати разом з нею, виховувати її та піклуватися про неї, і доцільність такого проживання в інтересах дитини не спростована матеріалами справи.
92.             Верховний Суд враховує, що орган опіки і піклування не висловлювався, що відібрання буде становити порушення інтересів дитини. Посилання на психологічні проблеми дитини, пов`язані з вирішенням цього питання, не підтверджено матеріалами справи.
93.             Таким чином апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що проживання малолітньої дитини у сім`ї бабусі при наявності рідного батька, який бажає піклуватися про сина і це є його обов`язком, не буде сприяти інтересам дитини, може негативно вплинути на всебічний розвиток відповідно до її віку, право дитини на належний фізичний, розумовий, духовний і соціальний розвиток, а тому відповідно до досліджених у справі доказів, є підстави для задоволення позову про відібрання малолітньої дитини від ОСОБА_3 та передачі дитини батькові.
94.             Доводи касаційної скарги про те, що сім`я бабусі та дідуся є для ОСОБА_7 звичним середовищем, не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки малолітній ОСОБА_7 почав проживати в сім`ї бабусі лише з січня 2022 року.
95.             Верховний Суд зазначає, що подолання певних дискомфортних на першому етапі незручностей для малолітнього ОСОБА_7 , пов`язаних зі зміною місця проживання і середовища, а також налагодження емоційного контакту дитини з батьком має відбуватися у співпраці батька і бабусі, а також органів у справах дітей, за необхідності - психологів. Доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між батьком та сином або шкідливість таких контактів для ОСОБА_9 , не здобуто.
96.             Також орган у справах дітей не повідомив суд про необхідність запровадження перехідного періоду при переміщенні ОСОБА_7 на постійне проживання до батька.
97.             Водночас, за змістом статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
98.             Отже ОСОБА_3 , як баба дитини, не позбавлена можливості приймати участь у вихованні малолітнього ОСОБА_6 .
99.             Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 394/94/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі  № 352/2324/17, від 21 липня 2021 року у справі 
№ 404/3499/17, від 04 серпня  2021 року у справі № 654/4307/19, на які посилався заявник у касаційній скарзі.
100.        Інші доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
101.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
102.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. 
103.        Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.
104.        Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому її відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
1.                 Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
2.                 Постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2023 рокузалишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников    І. Ю. Гулейков   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович