УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 190/462/19
провадження № 51-1623 ск 20
Колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянула касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2024 року і
встановила:
Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданої копії судового рішення, Дніпровський апеляційний суд 15 травня 2024 року залишив без змін ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27  вересня 2023 року, якою було відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року стосовно нього. Цим вироком, залишеним без зміни 16 січня 2001 року Верховним Судом України, ОСОБА_4 було засуджено за пунктами «б», «г», «з» ст. 93; ч. 2 ст. 17, пунктами «б», «г», «з» ст. 93 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Не погодившись із рішеннямсуду апеляційної інстанції від 15 травня 2024 року, засуджений оскаржив його у касаційному порядку. Подану скаргу ОСОБА_4 через її невідповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд) від 4 липня 2024 року було залишено без руху, а рішенням від 14 жовтня 2024 року було повернуто на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 цього Кодексу. 
Надалі ухвалою від 21 жовтня 2024 року Суд, задовольнивши клопотання ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку подання касаційної скарги, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, відмовив у відкритті провадження, оскільки зі скарги засудженого та доданої до неї копії судового рішення убачалось, що підстав для задоволення поданої скарги немає. Постановлена ухвала Суду є остаточною і  оскарженню не підлягає.
Разом із цим 30 жовтня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , яка була скерована засудженим у межах строку, наданого Судом на  усунення недоліків. Також скаржник подав заяву про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що повторна участь цих суддів не  допускається.
Перевіривши касаційну скаргу й доводи, викладені у згаданій заяві, колегія суддів дійшла такого висновку.
Визначення колегії суддів для цього провадження здійснено автоматизованою системою документообігу у відповідності до вимог ст. 35 КПК.
Статтею 80 вказаного Кодексу передбачено, що заяви про відвід можуть бути заявлені під час досудового розслідування або під час судового провадження. З  аналізу норм цього Кодексу випливає, що процесуальним законом не  передбачено можливості відводу суддів, визначених автоматизованою системою документообігу до відкриття касаційного провадження. Між тим, прийняті рішення на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК про відмову у відкритті провадження за скаргою поданою на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, входить до сфери повноважень суду. Тому такі рішення не створюють підстав для зміни розподілу матеріалів провадження за скаргою між суддями. Отже, правових підстав, які унеможливлюють прийняття суддями ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 , визначеними в порядку ст. 35 КПК, процесуального рішення за  скаргою  ОСОБА_4 не вбачається.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а право на касаційне оскарження  - лише у визначених законом випадках. 
Однак положеннями гл. 32 КПК, котрою унормовано провадження в суді касаційної інстанції, не передбачено процесуальної можливості повторно оскаржити судове рішення після його перегляду в касаційному порядку.
Крім того, у своєму рішенні №8-рп/2010 від 11 березня 2010 року Конституційний Суд України наголосив, що правомірним може бути лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішень судів.
Із наявних у Суді матеріалів убачається, що нова касаційна скарга ОСОБА_4 аналогічна за змістом скарзі, за котрою Суд 21 жовтня 2024 року вмотивовано на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовив у відкритті провадження, тобто прийняв остаточне рішення, яке не підлягає оскарженню.
При цьому наведені у зверненні засудженого доводи вже були предметом дослідження Суду та визнані неприйнятними. 
За приписами ч. 2 ст. 21 вказаного Кодексу ухвала суду, що набрала чинності в  порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
Оскільки чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено процедури повторного касаційного перегляду у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_4 необхідно відмовити.
Керуючись п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого  ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2024 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                  ОСОБА_5