Справа № 344/2932/24 
Провадження № 22-ц/4808/1290/24
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

       Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:        Баркова В. М.,
суддів:                        Фединяка В. Д.,
       Луганської В. М.,
               секретар:                Гудяк Х. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року в складі судді Татарінової О. А., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 31 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Раффайзен Банк», требя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача акціонерного товариства «Раффайзен Банк Аваль», (надалі – АТ «Раффайзен Банк Аваль») про зобов`язання вчинити дії.
Позовна заява вмотивована тим, що 05 листопада 2005 року ОСОБА_1 , як покупець, уклав з  ОСОБА_3 , як продавцем, договір купівлі-продажу квартири. У відповідності до п. 3 цього договору, покупець зобов`язаний був сплатити вартість квартири протягом двох банківських днів з моменту укладення цього договору. У зв`язку із цим, 16 листопада 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» як кредитором та ОСОБА_1  як позичальником було укладено кредитний за умовами якого кредитор надав позичальнику кредитну лінію в розмірі 25 560 доларів США на 240 місяців з 16 листопада 2005 року по 16 листопада 2025 року, а позичальник зобов`язувався погашати кредит згідно графіку погашення. В забезпечення виконання даного кредитного договору, між банком та дружиною позичальника ОСОБА_2  був укладений договір поруки. Також, в забезпечення виконання кредитного договору, квартира за адресою АДРЕСА_1 , яка і була придбана за кредитні кошти, була передана в іпотеку. З моменту придбання цієї квартири, вона є єдиним житлом сім`ї позивача. З моменту отримання кредитних коштів він належним чином виконував свої зобов`язання перед банком. У зв`язку із прийняттям Верховною Радою України 13 квітня 2021 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX (який набрав чинності 23 квітня 2021 року) ОСОБА_1 30 червня 2021 року особисто звернувся із заявою до АТ «Райффайзен Банк Аваль» (вхідний номер заяви №Д5-В55/29-508), в якій просив провести реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором № 014/0031/84/38814 укладеним ним як позичальником. До заяви були надані копія довідки про склад сім`ї, копія довідки про доходи іпотекодавця та поручителя, довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо всіх членів родини заявника, які свідчили про відсутність у них будь-якого іншого зареєстрованого на праві власності житлового приміщення. Не зважаючи на неодноразово направлені до банку заяви про реструктуризацію заборгованості, жодної відповіді від банку він не отримав. На всі звернення ОСОБА_1 через кол-центр банку, йому, шляхом смс-повідомлень надходили відповіді, що його лист отримано і він знаходиться на вирішенні (смс від 13 липня 2021 року), що його заяву за вхідним номером № Д5-B55/29-508 розглянуто і йому направлено відповідь на поштову адресу (смс 30 вересня 2021 року), а також, що йому надається відповідь, яка була направлена на адресу засобами поштового зв`язку (смс від 30 вересня 2021 року).
Незважаючи на всі ці повідомлення, ОСОБА_1 ні шляхом поштової кореспонденції, ні в електронному вигляді жодної відповіді від банку так і не отримав. Більше того, ознайомившись через свого представника із позовною заявою банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, він зрозумів, що його заяву про реструктуризацію так і не було задоволено, така реструктуризація банком проведена не була.
Таким чином, вважаючи, що його права порушені АТ «Райффайзен Банк Аваль», просив суд зобов`язати відповідача провести реструктуризацію заборгованості за договором кредиту № 014/0031/84/38814 від 16 листопада 2005 року укладеного між «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , на умовах та в порядку визначених ЗУ «Про споживче кредитування» в редакції, що діяла станом на день подання заяви про реструктуризацію та з врахуванням вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті, в редакції, що діяла станом на день подання заяви про реструктуризацію.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року позов задоволено.
Зобов`язано АТ «Раффайзен Банк Аваль» провести реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0031/84/38814 від 16 листопада 2005 року відповідно до пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» із здійсненням всіх обчислень, необхідних для проведення реструктуризації.
В апеляційній скарзі представник АТ «Райффайзен Банк» посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову  ОСОБА_1  відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позичальником всупереч положенням ЗУ «Про споживче кредитування», до заяви про реструктуризацію заборгованості не надано жодного документу, який міг би підтверджувати його фактичне місце проживання. Під час розгляду справи у суді першої інстанції судом встановлено, а позивачем не спростовано, факт наявності іншої адреси реєстрації ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про реструктуризацію, а саме АДРЕСА_2 .
За таких обставин, вважають, що позов безпідставний, не ґрунтується на чинному законодавстві і задоволенню не підлягає, оскільки за кредитним договором станом на 01 січня 2014 року існувала прострочена заборгованість. Крім того, позивачем не доведено, що нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, використовується як місце постійного проживання позичальника, тому відмова банку у проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Райффайзен Банк» Пасечник Ю. А., яка брала участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ та просила апеляційну скаргу задовольнити, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Селяніна В. О., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач відмовивши у проведенні реструктуризації без зазначення причин відмови по заяві від 30 червня 2021 року та відсутності підстав для відмови по заяві від 12 липня 2021 року, порушив права позивача. Така відмова відповідача у проведенні реструктуризації із зазначених підстав є неправомірною, а тому за заявленим способом захисту підлягають поновленню права позивача шляхом проведення реструктуризації відповідно до вимог закону та зобов`язання вчинити дії, а саме провести реструктуризацію відповідно до пункту 7 розділу IV « Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» із здійсненням всіх обчислень, необхідних для проведення реструктуризації.
Колегія суддів не може не погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції встановив, що 16 листопада 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0031/84/38814, згідно умов якого Банк надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 25 560 доларів США 00 центів. Кредит надано на строк 240 місяців з 16 листопада 2005 року по 15 листопада 2025 року із процентною ставкою за користування кредитними коштами складає 12,50% річних. 
Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти призначені для придбання трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
16 листопада 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) укладено Договір іпотеки, відповідно до п.1.1 якого цей Договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 014/0031/84/38814 від 16 листопада 2005 року (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору). Згідно п.1.2. Договору предметом іпотеки є нерухоме майно: трьохкімнатна квартира АДРЕСА_3 , яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири посвідченому 15 листопада 2005 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу за реєстровим №586-Д.
30 червня 2021 року ОСОБА_1 звертався із заявою до АТ «Райффайзен Банк Аваль» (вхідний номер заяви №Д5-В55/29-508), в якій просив провести реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором № 014/0031/84/38814 від 16 листопада 2005 року виданого громадянину ОСОБА_1 . До заяви долучено: довідку про склад сім`ї; довідку про доходи іпотекодавця та поручителя; довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно виданих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (т.1, а.с. 7).
12 липня 2021 року ОСОБА_1 подано заяву до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання розрахунку заборгованості з врахуванням вимог реструктуризації з наданням орієнтовного графіку погашення кредиту протягом 10 років. До заяви долучено: довідку про склад сім`ї; довідку про доходи іпотекодавця та поручителя; довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно виданих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 8).
Як вбачається із електронного смс-повідомлення Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» від 13 липня 2021 року, АТ «Райффайзен Банк Аваль» прийняв запит ОСОБА_1 та почав його вирішення, реєстраційний номер запиту: 377592, зазначивши, що протягом 5 діб (у деяких складних випадках може зайняти 10 діб) зможуть надати відповідь (т.1, а.с.10). 
Відповідно до смс-повідомлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 30 вересня 2021 року адресованого ОСОБА_1 результати розгляду запиту були направлені на його адресу засобами поштового зв`язку (т.1, а. с. 11). 
Крім того, з електронного смс-повідомлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 28 вересня 2021 року встановлено, що банком розглянуто його заяву про проведення реструктуризації вх. №Д5-В55/29-508 від 30 червня 2021 року та за результатами розгляду направлена відповідь за Вих. № 114-43/3-182620 від 26 липня 2021 року на його поштову адресу (т.1, а. с.12).
26 липня 2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направлено ОСОБА_1 листа – відповідь на його заяву про проведення реструктуризації вх. № Д5-В55/29-508 від 30 червня 2021 року, з якого вбачається, що за результатами перевірки наданої ним інформації та змісту укладених договорів встановлено невідповідність критеріям зазначеним в пункті 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» «Прикінцеві та перехідні положення», та АТ «Райффайзен Банк Аваль» не має правових підстав для проведення реструктуризації його зобов`язань за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (т. 1, а. с. 56).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 вказав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.
Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит – це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.
13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон № 1381-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року.
Цим Законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7.
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування`зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:
1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:
наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;
відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;
2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.
Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:
предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).
Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.
Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору) та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).
Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів.
Довід представника апелянта про те, що підставою відмови позичальнику у реструктуризації заборгованості був факт наявності іншої адреси реєстрації на момент звернення із такою заявою не заслуговує на увагу виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що на момент звернення до кредитора із заявою про здійснення реструктуризації у позивача не було у власності іншого нерухомого майна, крім того, що придбано за рахунок кредитних коштів і перебуває в іпотеці банку як забезпечення виконання кредитних зобов`язань та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заява про проведення реструктуризації подана позивачем до банку без пропуску строку такого звернення з дотримання вимог, встановлених законом.
До заяви позивачем долучено: довідку про склад сім`ї; довідку про доходи іпотекодавця та поручителя; довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно виданих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Згідно із підпунктом 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса).
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанцій обґрунтовано зазначив, що норма підпункту 2 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» вказує на житлове нерухоме майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя. В свою чергу ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що квартира, яка була передана банку в іпотеку як забезпечення кредиту є єдиним об`єктом яке перебуває у власності родини ОСОБА_6 і така використовується як єдине місце їхнього проживання. 
Тобто, посилання апелянта на місце реєстрації ОСОБА_1 за іншою адресою, як на підставу відмови у здійсненні реструктуризації не заслуговує на увагу, оскільки положення згаданого закону не передбачає обов`язковою умовою для задоволення заяви про реструктуризацію, проживання особи за місцем реєстрації, а тільки зазначає про житлове нерухоме майно, яке використовується як місце постійного проживання.
Оскільки норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті є нормою імперативною, а відповідач без достатньої правової підстави ухиляється від проведення реструктуризації, суд першої інстанції, з яким погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення позовнихвимог.
Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 274/6004/21.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанцій, що відповідач, відмовивши позивачці у реструктуризації заборгованості за кредитним договором № 014/0031/84/38814 від 16 листопада 2005 року, яка підлягала реструктуризації відповідно до пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», допустив протиправну та незаконну бездіяльність, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.
Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Райффайзен Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 30 жовтня 2024 року.

Судді                                                        В. М. Барков

       В. Д. Фединяк

       В. М. Луганська