П
ОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 751/3909/21
провадження № 51-792км24
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                         ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженого                                              ОСОБА_6 ,
адвоката                                                     ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого                 ОСОБА_6 на вирок Чернігівського апеляційного суду від 19 січня 2024 року                          у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021270340000618, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_6 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ), зареєстрованого там же, такого, що не має судимості,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
1. Новозаводський районний суд м. Чернігова вироком від 31 березня 2023 року засудив ОСОБА_6 зач. 2 ст. 125 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці. 
2. Суд постановив стягнути з нього на користь ОСОБА_8 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 3995 грн - у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. У задоволенні цивільного позову в іншій частині місцевий суд відмовив.
 
3. Також суд вирішив питання щодо судових витрат і речових доказів.
4. Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у тому, що він 01 березня                 2021 року близько 17:25, перебуваючи в салоні тролейбуса АДРЕСА_2 , у ході сварки з ОСОБА_8 , який на той час займав посаду поліцейського Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України - старшого оперуповноваженого в ОВС, майора поліції, умисно з неприязні завдав останньому одного удару ножем у ділянку лівого стегна, чим заподіяв легке тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення нижньої третини лівого стегна, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
 
5. Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначив, що в них відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 345 КК, оскільки сторона обвинувачення не довела факту умисного спричинення ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
 
6. Чернігівський апеляційний суд 19 січня 2024 року скасував вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2023 року в частині правової кваліфікації та призначеного покарання й ухвалив новий вирок, яким визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК,      і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Також апеляційний суд постановив зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 01 по 03 березня 2021 року у строк покарання. У решті вирок залишено без змін.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
7. У касаційній скарзі засуджений  ОСОБА_6 просить скасувати вирокЧернігівського апеляційного суду від 19 січня 2024 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що рішення апеляційного суду не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки цей суд без повного дослідження та оцінки всіх доказів у справі зробив власні висновки, які відрізняються від висновків місцевого суду, при цьому у вироку не вказав, у чому саме полягає неналежна оцінка доказів судом першої інстанції. На думку засудженого, в основу нового вироку апеляційний суд поклав неправдиві й суперечливі показання потерпілого                  ОСОБА_8 і свідків, які є колегами останнього, при цьому не взяв до уваги його власних показань і даних висновку експертизи про наявність у нього тілесних ушкоджень, що свідчить про застосування насильства до нього з боку самого ОСОБА_8 , а також про те, що його дії були спрямовані виключно на захист від неправомірних дій потерпілого. Як запевняє скаржник, він не знав, що потерпілий є працівником правоохоронного органу. Крім того, на його переконання, призначене йому покарання не відповідає приписам статей 50, 65 КК і є явно несправедливим через його суворість. Акцентує на тому, що апеляційний суд залишив поза увагою висновок органу пробації про те, що він не становить високої небезпеки для суспільства і його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
8. Засуджений ОСОБА_6 тайого захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, просили скасувати вирок апеляційного і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
9. Прокурор ОСОБА_5 вважав, що касаційна скарга засудженого є необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.  
 
10. Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
 
Мотиви Суду
 
11. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає.  
 
12. Як передбачено ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
 
13. Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
 
14. У касаційній скарзі засуджений не заперечує факту заподіяння потерпілому  ОСОБА_8 ножового поранення, проте зауважує, що це сталося під час взаємного конфлікту стосовно неправильного носіння останнім захисної маски, коли він захищався від неправомірних дій потерпілого, який першим ударив його в обличчя, і аж ніяк не у зв`язку з виконанням потерпілим як працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків, про статус якого взагалі не знав, відповідні докази чого є у справі, на які суд апеляційної інстанції не звернув уваги. Тому вважає, що апеляційний суд істотно порушив вимоги КПК і неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 345 КК, а не ч. 2 ст. 125 цього Кодексу і призначивши більш суворе покарання, ніж те, що йому визначив суд першої інстанції.
 
15. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
 
16. Статтею 420 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі:
1)     необхідності застосування закону про більш  тяжке  кримінальне   правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 
2)     необхідності застосування більш суворого покарання;
3)     скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;
4)     неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
 
17. За приписами ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише   у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
 
18. Вирок суду апеляційної інстанції, як констатовано в ч. 2 ст. 420 КПК, повинен відповідати загальним вимогам до вироків.
 
19. Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
 
20. Апеляційний суд, розглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілого, які просили скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме через застосування закону, який не підлягав застосуванню, що призвело до призначення ОСОБА_6 покарання, яке за своїм видом і розміром не відповідає тяжкості вчиненого та його особі внаслідок м`якості, провів часткове судове слідство, допитав обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , перевірив ряд письмових доказів і дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційних скаргах заявників, підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного йому покарання - скасуванню. 
 
21. Обґрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд зазначив, що встановлені обставини вчинення кримінального правопорушення вказують на те, що ОСОБА_6  у ході сварки умисно спричинив ножове поранення працівнику поліції ОСОБА_8 саме у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, а отже, його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 345 КК.
 
22. Вирішуючи питання про кваліфікацію дій винуватого, апеляційний суд урахував показання свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду незмінно стверджували, що потерпілий інформував              ОСОБА_6 , що є працівником поліції, при цьому пред`являв своє посвідчення, проте  обвинувачений продовжив виражатися нецензурно, до того ж штовхнув потерпілого та побіг.
 
23. Показання цих свідків, як правильно зазначив апеляційний суд, підтверджують, що в момент заподіяння  ОСОБА_8 тілесного ушкодження ОСОБА_6 однозначно був обізнаний про статус потерпілого, який демонстрував своє службове посвідчення працівника правоохоронного органу та вимагав припинити нецензурно виражатися.
 
24. Спростовуючи твердження сторони захисту про безпідставне визнання показань свідка ОСОБА_9 достовірними, оскільки той як колега потерпілого міг бути зацікавленим у результатах розгляду кримінального провадження, суд апеляційної інстанції зауважив, що показання вказаного свідка повністю узгоджуються з показаннями очевидця події ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 , а також підтверджуються сукупністю інших досліджених доказів, крім того, відсутні будь-які дані, які могли б свідчити про його упередженість.
25. До того ж, як небезпідставно наголосив у рішенні апеляційний суд, дані стосовно закриття провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_6 за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення не спростовують того факту, що на момент подій, які є предметом цього кримінального провадження, ОСОБА_6 нецензурно висловлювався у тролейбусі.
 
26. Як обґрунтовано зазначив цей суд, зібрані у справі докази свідчать про існування на той момент ознак адміністративного правопорушення, на яке ОСОБА_8 , виконуючи службові обов`язки, відреагував у відповідності до завдань, покладених на поліцію Законом України «Про Національну поліцію», серед яких здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень, уживання заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях. При цьому ОСОБА_8 під час виконання своїх службових обов`язків, вимагаючи від ОСОБА_6 припинити  нецензурну лайку в громадському транспорті, отримав від обвинуваченого поранення ножем.
 
27. Також під час апеляційного розгляду не знайшли підтвердження доводи засудженого про те, що він діяв у стані необхідної оборони. Як слушно вказав апеляційний суд, для перебування особи в стані необхідної оборони, ця особа повинна захищатися від неправомірних дій іншої. Водночас матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що дії працівника поліції ОСОБА_8 були незаконними. Постановою старшого слідчого П`ятого СВ (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві, від 28 квітня 2023 року кримінальне провадження, внесене 03 липня 2021 року до ЄРДР за                                                         № 42021272010000137 за заявою ОСОБА_6 , було закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК. За результатами перевірки відомостей, викладених у заяві ОСОБА_6 , слідчий дійшов висновку, що в ході досудового розслідування не встановлено фактів, які б свідчили про умисне заподіяння ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ,            а зібрані у процесі слідства матеріали повною мірою спростовують відомості, викладені ОСОБА_6 у заяві.
  
28. Крім того, апеляційний суд звернув увагу на те, що доводи обвинуваченого про його перебування у стані необхідної оборони та захист від ударів ОСОБА_8 не були підтверджені ані показаннями свідків, ані сукупністю решти досліджених у ході апеляційного розгляду доказів. При цьому зауважив, що не виключає можливості виникнення в ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у процесі його затримання після заподіяння ним тілесного ушкодження ОСОБА_8 , оскільки, за показаннями потерпілого і свідків, під час затримання до ОСОБА_6 було застосовано фізичний вплив.
 
29. З урахуванням наведеного апеляційний суд у цій справі зробив правильний висновок про те, що ОСОБА_6 в ході сварки зі старшим уповноваженим в ОВС майором поліції ОСОБА_8 умисно у зв`язку з виконанням останнім своїхслужбових обов`язківзавдав йому одного удару ножем у ділянку лівого стегна, чим заподіяв потерпілому легке тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення нижньої третини лівого стегна, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
 
30. Отже, апеляційний суд розглянув кримінальне провадження з дотриманням вимог статей 337, 338 і 370 КПК, і його рішення про засудження ОСОБА_6 за ч. 2                   ст. 345 КК є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
 
31. Колегія суддів не має підстав вважати, що суд апеляційної інстанції допустив істотні порушення вимог КПК, у тому числі тих його норм, що забезпечують право засудженого на захист.
 
32. Також у Суду не виникає сумніву в справедливості та законності вироку апеляційного суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК. 
 
33. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_12 , який не мав судимостей, розлучений, є особою з інвалідністю третьої групи, що відсутні обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання, а також зважив на думку потерпілого і дані висновку органу пробації щодо                    ОСОБА_6 .
 
34. Урахувавши всі зазначені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд на виконання своїх дискреційних повноважень, дотримуючись принципів верховенства права, законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_6 в умовах ізоляції від суспільства. 
 
35. Верховний Суд погоджується з рішенням апеляційного суду, що саме таке покарання за видом і розміром відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК і достатньою мірою сприятиме виправленню ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових злочинів.
 
36. Таким чином, Суд уважає, що за результатами розгляду касаційної скарги не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли б потягнути скасування оскарженого судового рішення. Касаційна скарга засудженого  ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а вирок Чернігівського апеляційного суду стосовно нього необхідно залишити без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Чернігівського апеляційного суду від 19 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                            ОСОБА_3