ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 жовтня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/4631/23
Головуючий у першій інстанції – Соловей В. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1021/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                     головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                     суддів:  Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.
                                     секретар: Шкарупа Ю.В.      
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідачі: Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області, Кіптівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування (суддя Соловей В.В.), ухвалене у смт Козелець, 

                                       В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з 10 квітня 2003 року по день смерті останнього, визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Позов мотивовано тим, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 років був чоловіком бабусі позивачки – ОСОБА_3 . Незважаючи на відсутність кровного споріднення між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , позивачка завжди сприймала його як дідуся, а він її - як онуку. За доводами позивачки, на момент своєї смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проте фактично вони обоє проживали по АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 вказує, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , про що надала приватному нотаріусу Чернігівського районного нотаріального округу відповідну заяву, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні оригінали документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Позивачка зазначає, що вона позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права спадкоємця за законом, окрім як через визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом згідно із судовим рішенням.
Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року позов залишено без задоволення. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем ОСОБА_1 не надані належні, допустимі та переконливі докази про те, що вона проживала однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 та складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто дня смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду і задовольнити її позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази у справі, а саме: довідки №126 від 02 травня 2024 року, де зазначено про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та її покійний чоловік ОСОБА_2 проживали більше 10 років за однією адресою – АДРЕСА_4 . На день смерті ОСОБА_2 20 листопада 2021 року вони також проживали разом за вказаною адресою. Його похованням займалася ОСОБА_1 , про що свідчить довідка №655 від 25 листопада 2021 року, яку судом не взято до уваги. Проживали разом приблизно з 2012 року, разом утримували будинок та проводили ремонти. Також вказує, що судом не взято до уваги додані до матеріалів справи фото, на яких зображені ОСОБА_1 і померлий ОСОБА_2 .
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції. 
По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.9).
Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2021 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.10-13).
18 лютого 2022 року до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Рожець А.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернулася його дружина – ОСОБА_4 (а.с.54).
28 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Рожець А.П. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Листом приватного нотаріуса від 29 вересня 2022 року заявниці повідомлено, що факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Запропоновано надати рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення такого факту (а.с.14).
Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на майно в порядку спадкування, ОСОБА_1 надала довідку виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 25 листопада 2021 року №655 про те, що ОСОБА_1 провела за власний рахунок поховання свого діда – ОСОБА_2 , з яким до дня смерті проживали разом та вели спільне господарство (а.с.15).
Також позивачка надала Акт обтеження житлово-побутових умов проживання від 30 червня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_4 ; вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги та ін. (а.с.16).
Крім того, нею надано копії фотокарток (а.с.18-19).
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. 
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.
Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України   від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. 
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Положення  статті 1277 ЦК України,  регулює відумерлість спадщини і при певних обставинах перехід спадщини у власність територіальної громади.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Позивачка, порушуючи питання про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту її проживання на момент смерті з ОСОБА_2 з 10 квітня 2003 року по день його смерті,  не залучає до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4 , яка звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального окргу Чернігівської області з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкоємця ОСОБА_2 та яка перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 28.08.1982 року по 06.11.2021 року, а залучає в якості відповідачів Великодимерську селищну раду Броварського району Київської області, Кіптівську сільську раду Чернігівського району Чернігівської області. Хоча спір виник стосовно права на спадкування. При цьому територіальна громада в особі Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області залучені до участі у справі як відповідачі, які належним чином були повідомлені  про розгляд справи в суді першої інстанції, але не заявили про наявність у них претензій до спадкового майна.  
Тобто позивачем не залучені до участі у справі особи, які вважають себе спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_2 .  
Відповідно до вимог ч. 6 п.4 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Виходячи з вище вказаного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з мотивів викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.4 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.  
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текс постанови виготовлено 23 жовтня 2024 року.

          Головуючий:                                          Судді: