ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року	Львів	Справа № 460/6407/24 пров. № А/857/24231/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року в справі № 460/6407/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції – Дуляницька С.М..,
час ухвалення рішення – 27.08.2024 року,
місце ухвалення рішення – м.Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 27.08.2024 року,

                                                           ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Рівненської міської ради (далі – відповідач), в якому просила: визнати протиправним рішення Рівненської міської ради, яке полягає у відмові за зверненням ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01, в АДРЕСА_1 та передачі безоплатно у власність вказаної земельної ділянки; зобов`язати Рівненську міську раду повторно розглянути на сесії міської ради заяву ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01, в АДРЕСА_1 та передачі безоплатно у власність вказаної земельної ділянки, та прийняти рішення з цього питання з урахуванням норм Земельного кодексу України.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Рівненської міської ради щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.12.2023 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01, в АДРЕСА_1 та передачі безоплатно у власність вказаної земельної ділянки
Зобов`язано Рівненську міську раду в установленому законодавством порядку розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2023 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01, в АДРЕСА_1 та передачі безоплатно у власність вказаної земельної ділянки та прийняти відповідне рішення.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 14 березня 2024 року на четвертому пленарному засіданні чергової двадцять першої сесії Рівненської міської ради восьмого скликання за результатами розгляду відповідного проєкту рішення Рівненської міської ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу безоплатно у власність громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1 (на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна)» та здійснення процедури голосування, він не набрав необхідної кількості голосів на підтримку, а тому відповідно до норм Регламенту вважається відхиленим. Відтак вважає, що Рівненською міською радою були вчинені усі дії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 .
Зазначає про відсутність згоди іншого співвласника житлового будинку на здійснення приватизації земельної ділянки.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним.  Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки учасниками справи не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 308 КАС України, оскаржуване судове рішення в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є власником 49/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.07.2022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 2607809856060).
На замовлення ОСОБА_1 , ППФ "Абрис" виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01, в АДРЕСА_1 для визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок та їх закріплення межовими знаками у відповідності до вимог статті 55 Закону України "Про землеустрій".
На підставі вказаної технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 06.12.2022 у Державному земельному кадастрі зареєстровано сформовану земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:043:0497, площею 0.0641 га за адресою: АДРЕСА_1 із цільовим призначенням: 02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, що підтверджується витягом з ДЗК про земельну ділянку №НВ-1200755072022 від 06.12.2022.
01 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненської міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01, в АДРЕСА_1 та передачі безоплатно у власність вказаної земельної ділянки.
Так, 18.03.2024 Управління земельних відносин Рівненської міської ради листом від 18.03.2024  за №1-11/251/2 повідомило, що на сесії Рівненської міської ради 14 березня 2024 року проєкт рішення міської ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу безоплатно у власність громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_1 (на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна)», не набрав достатньої кількості голосів депутатів для ухвалення, проект рішення не підтримано і відповідно рішення не прийнято.
Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п.в ч.3 ст. 116 ЗК України)
Згідно ч.ч.1-2 ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
До заяви додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.
Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. 
Апеляційний суд наголошує, що передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Частиною 7 ст. 186 ЗК України передбачено, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
Згідно з ч. 5 ст. 50 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV "Про землеустрій" (далі - Закон № 858-IV) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Відповідно до норм частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Згідно з частинами 1, 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Виходячи з наведених правових норм, рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою належить до виключних повноважень міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Рішення, дії або бездіяльність міської ради про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, надання земельних ділянок, залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
За обставинами цієї справи, на сесії Рівненської міської ради 14 березня 2024 року проєкт рішення міської ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу безоплатно у власність громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки на вул.Малорівненській, 86 (на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна)», не набрав достатньої кількості голосів депутатів для ухвалення.
Положення Земельного кодексу України не передбачають випадків, коли орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за результатом розгляду клопотання про затвердження технічної документації може не прийняти позитивного або негативного для заявника рішення. 
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 30.07.2020 у справі №621/1349/17.
Отже, відсутність рішення Ради про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою свідчить про її протиправну бездіяльність. 
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 28 Регламенту Рівненської міської ради восьмого скликання, затверджено рішенням Рівненської міської ради 18.11.2021 № 1619 (з наступними змінами і доповненнями, далі - Регламент) розгляд проєктів рішень на пленарних засіданнях Рівнеради може включати в себе: 1) відхилення проєкту рішення (рішення не набрало необхідної кількості голосів); 2) відмову в ухваленні рішення; Продовження додатка до рішення Рівненської міської ради від 18.11.2021 № 1619 31 3) передачу проєкту рішення на доопрацювання чи відкладення для додаткового вивчення із встановленням строків; 4) опублікування проєкту рішення для публічного обговорення, доопрацювання його з урахуванням наслідків обговорення і повторне подання на перше читання; 5) прийняття проєкту рішення за основу (з можливим доопрацюванням) і доручення відповідним виконавчим органам Рівнеради підготувати проєкт рішення на друге читання; 6) обговорення і схвалення проєкту рішення постатейно та в цілому (друге читання).
Отже, Регламент передбачає можливість як відхилення проєкту рішення, так і відмову в ухваленні рішення чи схвалення проєкту рішення.
Відтак апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що відхилення проєкту рішення про затвердження технічної документації із землеустрою фактично свідчить про негативне вирішення даного питання. Розгляд цього питання міг відкладатись, проте мав завершитись прийняттям одного з конкретних рішень. Невирішення даного питання через відсутність достатньої кількості голосів не є рішенням про відмову в затвердженні проекту землеустрою, оскільки волевиявлення щодо такого рішення депутати ради не висловлювали. 
У справі, що переглядається, повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України. 
Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними. 
З огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що має місце протиправна бездіяльність щодо неналежного розгляду звернення позивача.
Враховуючи те, що відповідач не надав оцінку поданому на затвердження проекту землеустрою, його погодженню та відповідності нормам чинного законодавства, суд не може перебирати на себе це повноваження суб`єкта владних повноважень та зобов`язувати затвердити такий проект землеустрою.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду 12 листопада 2024 року в справі № 420/8736/23.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Рівненської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року в справі № 460/6407/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 11 грудня 2024 року.