Справа № 345/843/24 
Провадження № 22-ц/4808/1438/24 
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)         Максюти І.О.,
суддів:                                 Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,
секретаря                                Струтинської Д.В.,
з участю                                позивачки ОСОБА_1 ,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на повнолітню дочку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Галкіна В`ячеслава Леонідовича на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Мигович О.М. 26 серпня 2024 року в місті Калуш Івано-Франківської області,
в с т а н о в и в :
Короткий зміст позовних вимог:
В лютому 2024 року позивачка  ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, в розмірі 3000 грн щомісячно і до закінчення дочкою навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років. 
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2003 року по 2016 рік. Шлюб розірвано рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області 12.09.2016. Іх повнолітня дочка,  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається на першому курсі Донбаської національної академії будівництва і архітектури на денній бюджетній формі навчання і завершить навчання в навчальному закладі 30 червня 2027 року, що підтверджується довідкою №3 від 23.01.2024 року, потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням. 
Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки  ОСОБА_3  в розмірі 3000 грн щомісячно до закінчення нею навчання, але не довше 23 років. 
Судом 15.03.2024р. ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто аліменти з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 3000,00 гривень щомісячно, починаючи з 07.02.2024 і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.08.2024 заочне рішення від 15.03.2024 скасовано за заявою відповідача ОСОБА_2 .
Позивачка ОСОБА_1 05.08.2024 подала до суду першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 5000 грн щомісячно.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції:
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 4000,00 гривень щомісячно, починаючи з 07.02.2024 року і до закінчення  ОСОБА_3 , навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст.. 199, 200 Сімейного кодексу України, врахувавши матеріальне становище сторін та обставини, прийшов до висновку, що законом встановлено обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу дочці, оскільки остання продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, а доказів, які б свідчили про відсутність можливості надавати таку допомогу відповідачем не подано.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги:
Не погодившись з рішенням суду представником ОСОБА_2 адвокатом Галкіним В.Л. подана апеляційна скарга з мотивів порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції встановив про відсутність будь-яких доказів на обґрунтування конкретної суми аліментів, які підлягають стягненню. І в той же час, суд без будь-яких обґрунтувань ухвалив рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 4000 грн.
Судом також не проаналізовано потребу дочки, яка продовжує навчання у конкретних сумах грошових коштів, не враховано, що дочка навчається на бюджетній формі навчання, де проживає дочка, скільки коштів буде достатньо у разі надання допомоги обома батьками для утримання дочки. Тобто суд на власний розсуд, без достатніх на те підстав самостійно підрахував і визначив яка сума аліментів буде достатньою. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. А суд першої інстанції не обґрунтував присуджений розмір аліментів та не врахував наведені відповідачем обставини.
Апелянт вказав, що позивачка не довела жодним документом заявленого розміру аліментів.
Крім того, розмір присуджених аліментів перевищує прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб, при тому, що позивач не має постійного доходу і позивачкою не доведено спроможність відповідача сплачувати аліменти у сумі 4000 грн.
Просить рішення суду змінити, виклавши абзац 2 його резолютивної частини у наступній редакції: «Стягувати аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчатись, у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно. В іншому вказане судове рішення залишити без змін.
Позиція інших учасників справи:
ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу.
Зазначила, що рішення суду вважає законним, обґрунтованим, яке відповідає всім обставинам справи та прийняте на основі повного, об`єктивного з`ясування обставин справи та відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права.
Твердження апелянта, що суд не аналізував потреби дочки, яка продовжує навчання, не врахував, що дочка навчається на бюджетній формі навчання і скільки коштів буде достатньо з боку обох батьків для утримання дочки, є безпідставними, оскільки при ухваленні рішення суд дав оцінку усім обставинам, зокрема і тому факту, що дочка навчається на бюджетній формі навчання, а також і те, що стипендію, яку отримує їхня дочка, аліменти відповідача і її матеріальна допомога в такій же сумі не є достатньою для проживання в обласному центрі, в той час коли зросли ціни на продукти харчування, одяг, громадський транспорт, комунальні послуги, медичні препарати, оренду житла.Вважає, що суд достатньо обґрунтував присуджений розмір аліментів з урахуванням обставин справи.
Просила рішення суду від 26.08.2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.
Заяви (клопотання) учасників справи:
Відповідач ОСОБА_2  та його представник адвокат Галкін В.Л. в судове засідання не з`явилися, представник подав заяву про розгляд справи без їхньої участі.  Апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній. Подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
ОСОБА_1  в засіданні апеляційного суду вимоги апеляційної скарги не визнала.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу у відсутності  ОСОБА_2 та його представника.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду, встановлені обставини та нормативно-правове обґрунтування:
Вислухавши доповідь судді, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з таких підстав.
В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Судом встановлено, що ОСОБА_1  та  ОСОБА_2  перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.09.2016р. (а.с. 10).
У шлюбі  народилася дочка –  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.05.2004р. (а.с. 9).
Згідно довідки від 23.01.2023р. № 3  ОСОБА_3  є студенткою 1 курсу, гр.Ар-47 денної бюджетної форми навчання Донбаської національної академії будівництва і архітектури (за кошти фізичних та юридичних осіб). Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027 (а.с. 11).
Згідно з довідкою, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.07.2022 № 2617-7001370365, позивачка ОСОБА_1 , та повнолітня дочка  ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 4,8).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 28.09.2019 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та по місту Сєверодонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с.42).
Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 21.03.2007 та серії НОМЕР_4 від 18.11.2010 ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.43) та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.44), а батьком - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.45).
Відповідно до витягу з реєстру речових прав від 11.06.2024 у ОСОБА_2 відсутнє нерухоме майно майно (а.с.55).
Із виписки по картковому рахунку позивачки ОСОБА_1 , відкритому у Акціогнерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» встановлено, що 28.05.2024 ОСОБА_2 сплатив на користь позивачки витрати за надання правової допомоги в розмірі 1200 грн, а із квитанції АТ «Укрпошта» від 29.05.2024р. - переказав аліменти в розмірі 3000 грн (а.с.80,82).
В силу положень частин 1 та 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право наутримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У ст. 182 Сімейного кодексу України передбачений перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема  стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Крім того, аналіз положень статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріального допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, а також з врахуванням можливостей самої повнолітньої дочки (сина) нести таке утримання.
Відповідачем не оспорюються обставини проживання повнолітньої дочки разом з матір`ю, яка є позивачкою по справі, та право матері звертатись з цим позовом.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Матеріалами справи підтверджується, що дочка сторін на день подання позову досягла повноліття, але не досягла 23 років, навчається у вищому навчальному закладі на денній бюджетній формі навчання, не працює, у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги. Також, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що у дочки наявна щоденна потреба у харчуванні, засобах гігієни, одязі, взутті тощо.
У судовому засіданні позивачка пояснила, що повнолітня дочка отримує стипендію в розмірі 2000 щомісячно, а сама позивачка працює, розмір її доходу складає приблизно 19 000 гривень щомісячно, з якого сплачується оренда житла у м. Калуші Івано-Франківської області, комунальні послуги, а також вона несе усі інші необхідні витрати як на себе, так і на дочку. Державну соціальну допомогу а ні вона, а ні дочка не отримують, оскільки вона працевлаштована, тому відмовлено у призначенні допомоги. Дочка у зв`язку з необхідністю прибуття на навчання щоденно витрачає лише на проїзд у громадському транспорті з м. Калуша до Івано-Франківська 166 гривень, що в середньому на місяць складає 3 400 гривень, а необхідність в інших витратах також є (на харчування, ліки, одяг тощо).
Суд приймає до уваги доводи позивачки про те, що повнолітня дочка не може самостійно утримувати себе, оскільки навчається на денній формі, тому потребує матеріальної допомоги.
Відповідач є фізично здоровою працездатною особою, не позбавлений можливості працевлаштуватися з метою отримання доходу, а отже, суд вірно оцінив, що має можливість утримувати повнолітню дочку. Крім того, відповідач визнав позов на суму 1500 грн щомісячно, не мотивувавши з якого розміру доходу він виходить і не вказав джерел походження коштів.
При цьому сам лише факт відсутності у відповідача роботи не може бути підставою для відмови у задоволенні позову з урахуванням потреби дочки в утриманні. В матеріалах справи відсутні докази перебування відповідача на обліку в службі зайнятості як особи, яка шукає роботу та отримує соціальну допомогу по безробіттю або вжиття ним інших заходів щодо працевлаштування.
Доводи апелянта про те, що у нього на утриманні перебуває двоє дітей, батьком яких він не являється (діти від попереднього шлюбу його дружини) не приймаються судом, оскільки у відповідача відсутній обов`язок утримувати дітей, батьком яких він не є. Крім того, відповідач не подав доказів, що на цих дітей не виплачується пенсія у зв`язку з втратою годувальника (батька, який помер) або інша соціальна допомога. 
Безпідставними є доводи апелянта про те, що позивачка не довела заявленого розміру аліментів, оскільки у позовній заяві нею зазначено про витрати на дочку в розмірі 10 000 грн щомісячно, які складаються із витрат на оренду житла в осінньо-зимовий період, комунальні послуги, ціни на продукти харчування, одяг, громадський транспорт, проїзд з м. Калуш до м. Івано-Франківська в обидві сторони в сумі 160 грн, медичні препарати, навчання з англійської мови). 
Відповідачем, в свою чергу, суду також не представлено доказів, що він несе витрати на оренду житла у м. Дніпро і в якому розмірі, інші необхідні і безумовні витрати на потреби сім`ї у повторному шлюбі, а також чи отримує він соціальну допомогу як внутрішньо переміщена особа.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані поданими у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно визначив розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, врахувавши матеріальне становище як відповідача, так і позивачки, а також потребу повнолітньої дочки в утриманні з урахуванням необхідних витрат для організації побуту і навчання в умовах забезпеченості та рівня неминучих витрат на день ухвалення рішення. 
Розмір аліментів в сумі 4 000 грн, на думку колегії суддів, забезпечить справедливий баланс між потребами повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в отриманні матеріальної допомоги та можливостями відповідача в наданні такої допомоги.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374,375,381- 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Галкіна В`ячеслава Леонідовича залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
       
Суддя-доповідач                                                        І.О. Максюта
Судді:                                                                 Л.В. Василишин
                                                                               В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 21 листопада 2024 року.