УХВАЛА

16 грудня 2024 року 
м. Київ

справа №240/20346/23
адміністративне провадження № К/990/45442/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (далі - відповідач, ЦВЛК ЗСУ), в якому просив:
- визнати відмову ЦВЛК ЗСУ від 13.05.2023 №598/3917 протиправною;
- зобов`язати ЦВЛК ЗСУ переглянути постанову госпітальної ВЛК військової частини НОМЕР_1 та замінити формулювання причинного зв`язку захворювання на туберкульоз легень ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» та «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».
Рішенням від 23.10.2023 Житомирського окружного адміністративного суду в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Постановою від 07.02.2024 Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції від 23.10.2023 скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність ЦВЛК щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови ВЛК від 31.08.2015 № 5434;
- зобов`язати ЦВЛК розглянути заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Військово-лікарської комісії від 31.08.2015 № 5434.
Не погоджуючись із рішенням апеляційного суду, ЦВЛК ЗСУ звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Ухвалою від 17.07.2023 Житомирського окружного адміністративного суду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
За частиною першою статті 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень є підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що спір між сторонами стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для скаржника.
Так, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Через існування низки рішень судів першої та апеляційної інстанцій в аналогічних справах з протилежними правовими висновками та відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме постанов Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 у справі № 120/14087/23, Третього апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі № 160/9897/23, 22.10.2024 у справі № 280/5762/24.
Проаналізувавши такі доводи, колегія суддів звертає увагу на таке.
Скаржник викладає доводи щодо наявності у цій справі підпункти «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України з посиланням на рішення судів в інших справах, в яких, за твердженням відповідача, наявні різні підходи до вирішення спору у подібних правовідносинах, проте колегія суддів відхиляє цей довід, оскільки скаржник посилається на справи за різними обставинами справи та дослідженими доказами на відміну від цієї справи, що своєю чергою не можна визнати належним обґрунтуванням виняткового випадку допуску цієї касаційної скарги у справі, яка розглянута судами в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
У справі № 120/14087/23 позивач подав позов до ЦВЛК та ВЛК В/ч НОМЕР_2 , вимагаючи визнати протиправними та скасувати постанови ВЛК частини НОМЕР_2 № 2338 від 14.04.2023 та лист ЦВЛК № 598/5021 від 07.06.2023, а також зобов`язати ЦВЛК провести повторний медичний огляд для встановлення причинного зв`язку захворювання та визначення придатності до військової служби згідно з Розкладом хвороб. У листі від 07.06.2023 ЦВЛК підтвердила правильність постанови ВЛК частини НОМЕР_2 щодо ступеня придатності до військової служби, зазначивши, що наслідки акубаротравми у вигляді посттравматичної лівобічної нейросенсорної приглухуватості підпадають під статтю 36 «в» Розкладу хвороб, однак це не змінює ступінь придатності до служби й на цей момент немає підстав для перегляду постанови або проведення нового медичного огляду.
Суди у справі № 160/9897/23 встановили, що ВЛК при військовій частині НОМЕР_3 провела медичний огляд мобілізованого солдата та діагностовано захворювання хребта та гіпертонію першої стадії, пов`язані з військовою службою, і визначено придатність до служби за відповідними статтями Розкладу хвороб. Позивач оскаржив цю довідку до ЦВЛК ЗСУ, аргументуючи щодо постійного болю у попереку та неможливості носити бронежилет, однак у позові не зазначено про отримання відповіді від ЦВЛК. У встановлений строк, скаргу розглянули та повідомили, що підстав для скасування постанови ВЛК військової частини НОМЕР_3 немає, а також відсутні підстави для проведення повторного медичного огляду щодо ступеня придатності до військової служби.
У справі № 280/5762/24 позивач оскаржував відмову ЦВЛК ЗСУ, викладену в листі від 22.05.2024 № 598/9/11319, яка полягала у не направленні його на контрольне обстеження та медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби за станом здоров`я, посилаючись на те, що постанову ВЛК військової частини НОМЕР_4 про ступінь його придатності до служби, згідно з довідкою від 19.03.2024 № 2637, прийнято нібито безпідставно; раніше, 27.04.2024, позивач через представника оскаржував постанову ВЛК при військовій частині НОМЕР_4 та рішення 20 регіональної ВЛК з проханням направити його на повторну експертизу, однак ЦВЛК у відповіді зазначила, що за наданими медичними документами підстав для зміни ступеня придатності не існує, оскільки встановлений діагноз і проведені обстеження не вказують на захворювання, що виключає можливість подальшої військової служби, тому відсутні підстави для скасування постанови ВЛК та направлення солдата на повторний медичний огляд, що і стало предметом судового оскарження.
Натомість у цій справі ОСОБА_1 оскаржує нерозгляд ЦВЛК ЗСУ заяви щодо встановлення причинного зв`язку його туберкульозу легень із військовою службою, вимагаючи перегляду постанови, якою встановлено, що захворювання на туберкульоз легень вважається пов`язаним з військовою службою, однак надані медичні документи не підтверджують початок розвитку захворювання в період безпосередньої участі в антитерористичній операції. За результатами розгляду зазначеної скарги, листом за підписом начальника комісії-голови військово-лікарської комісії ЦВЛК ЗСУ ОСОБА_1 роз?яснено, що постанову госпітальної ВЛК В/ч НОМЕР_1 про причинний зв`язок захворювання ОСОБА_1 прийнято обґрунтовано, у ЦВЛК ЗСУ немає підстав її переглядати. Апеляційний суд визнав, що комісія неправомірно відмовила у розгляді його заяви та зобов`язав комісію належним чином розглянути заяву.
Таким чином, приведені скаржником як приклад іншого правозастосування постанови апеляційних судів у справах №№ 120/14087/23, 160/9897/23 та 280/5762/24 ухвалені як за інших фактичних обставин, ніж у цій справі, так і з іншим мотивуванням судових рішень.
Вживання законодавцем у підпункті «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України слова «фундаментальне» несе змістовне навантаження особливо складного і важливого питання у правозастосуванні. Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш істотними для такої практики та формування її однаковості. За змістом підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не ставиться у залежність від наявності висновку Верховного Суду з цього питання.
У касаційній скарзі відсутнє обґрунтування, в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
У касаційній скарзі відсутнє посилання на наявність в судах першої та/або апеляційної інстанцій значної кількості справ з подібним предметом спору, які вирішені судами по-різному, що давало б підстави вважати наявною правову проблему у застосуванні норм права, яку міг би вирішити суд касаційної інстанції, переглянувши конкретно цю справу.
Здебільшого доводи ЦВЛК ЗСУ обумовлені необхідністю касаційного перегляду конкретно цієї справи, адже суд апеляційної інстанції задовольнив позов частково, з чим категорично не погоджується відповідач. Однак, такі мотиви суперечать правовому змісту підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Так, приписами пунктів 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
На обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржниця посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у сукупності з пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України та зазначає, що апеляційний суд розглянув справу без належного повідомлення ЦВЛК ЗСУ, який не отримав ні ухвалу про відкриття апеляційного провадження, ні оскаржувану постанову. Скаржник вважає це грубим порушенням вимог пункту 3 частини третьої статті 353 КАС України, що зобов`язує суд скасувати оскаржуване рішення та направити справу на новий розгляд, коли справа розглядалася без належної участі сторони.
Суд критично оцінює зазначені доводи скаржника, оскільки відповідно вимог пункту 3 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Разом з тим, ухвалою від 17.07.2023 Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Одночасно, на вебсторінці призначеної для пошуку та перегляду документів Єдиного державного реєстру судових рішень, 25.12.2023 забезпечено надання загального доступу до ухвали про відкриття апеляційного провадження (номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 115876812), а 09.02.2024 до оскаржуваної постанови апеляційного суду (номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 116838671).
Крім того, за умови наявності у скаржника електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» та оприлюднення рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень колегія суддів зазначає, що неотримання постанови апеляційного суду є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, однак не є підставою для скасування відповідного рішення суду в касаційному порядку.
За наведених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржницею не обґрунтовано належним чином підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у сукупності з пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України.
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
З аналізу доводів касаційної скарги слідує, що скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду цієї справи.
Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, прийняте у справі, яка розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів попередніх інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько М.В. Білак   В.М. Соколов