КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

 

Провадження: 33/824/4812/2024                                                                                            Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ЄУН: 357/4744/24                                                                                                                 Суддя у І інстанції: Дорошенко С.І.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
              4 жовтня 2024 року                                                                                        м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.,
перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 травня 2024 року, якою
             ОСОБА_1 ,
            ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, зареєстрований та   проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік,
В С Т А Н О В И Л А:
            Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 8 березня 2024 року о 8.41 год. в Київській області, м. Біла Церква по вул. Київська, 25, керував транспортним засобом «ВАЗ 21150» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога, що підтверджується висновком медичного закладу КНП ТМР «Таращанська МЛ» № 42 від 8 березня 2024 року, чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Не погоджуючись з постановою суду, 11 вересня 2024 року ОСОБА_1 безпосередньо до суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій, серед іншого, заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, поважність причини пропуску строку в якому обґрунтована тим, що: 
- всупереч положенням абз. 1 ч. 1 ст. 185 КУпАП суд першої інстанції не оголосив зміст оскаржуваної постанови після закінчення розгляду справи та, всупереч ст. 185 КУпАП, не надіслав копії постанови апелянту або його захиснику у встановлений строк;
- постанова Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року, якою апеляційна скарга, яка подана від імені двох осіб, повернута захиснику з підстав того, що не підписана також і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а підписана лише захисником, та з підстав не наведення будь-яких обставин, які б завадили подати апеляційну скаргу протягом  встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку, є незаконною, оскільки захисник не є самостійним суб`єктом в судовому процесі, діє виключно в інтересах та від імені клієнта, правами якого захисник користується, а тому вважає дії апеляційного суду такими, що спрямовані на безпідставне обмеження доступу до правосуддя та права на справедливий суд;
- адвокат Сологуб А.М. ознайомився з оскаржуваним рішенням 28 травня 2024 року в ЄДРСР, а ОСОБА_1 - лише 9 вересня 2024 року, і до вказаних дат ОСОБА_1 та його захисник не отримували оскаржувану постанову у встановленому порядку, що унеможливлювало складання та подання апеляційної скарги.
            З посиланням на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, п. 2 рішення Конституційного суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп, рішення Європейського суду з прав людини, апелянт вважає, що причиною пропуску строку на оскарження постанови стало неотримання копії постанови у встановлений законом спосіб та неправомірне рішення Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року.
Означені обставини апелянт просить визнати поважними причинами пропущення процесуального строку оскарження судового рішення.
 
            Перевіривши матеріали справи, а також  доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови місцевого суду, слід дійти висновку, що клопотання           ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає до задоволення, у зв`язку з чим  апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.
 
            Перевіркою  матеріалів справи встановлено, що 27 березня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшли матеріали за протоколом про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ас. 11). 
            8 травня 2024 року відбувся судовий розгляд справи за участі ОСОБА_1 та його захисника Сологуба А.М., за результатами якого щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП винесена оскаржувана постанова, в якій роз`яснено порядок і строк її оскарження (ас. 41-46).
 
            Згідно з положеннями ч. 2  ст. 294 КУпАП  постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною              5 статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
 
            З урахуванням положень ст. 294 КУпАП, останній день подачі апеляційної скарги як захисником, так і ОСОБА_1 , які за змістом наведеної норми закону є двома різними суб`єктами оскарження постанови місцевого суду, на постанову суду від 8 травня 2024 року, зважаючи на те, що 18 та 19 вересня 2024 року є вихідними днями, - 20 травня 2024 року - понеділок.
 
Згідно з положеннями ст. 294 КУпАП апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.
Поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були об`єктивно  непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами, а поважність причин пропуску  строку на апеляційне оскарження постанови судді має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
 
Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична особаможе звернутися до суду з апеляційною скаргою, обумовлено, передусім, необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Так у Рішенні від 29 червня 2010 року  № 17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
            Так, у низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у світлі дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», п. п. 51, 52, «Брумареску проти Румунії», п. 61).
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
 
            З матеріалів судового провадження вбачається, що вперше апеляційна скарга з додатками безпосередньо до суду першої інстанції подана 29 травня 2024 року, тобто, поза межами строку апеляційного оскарження  (ас. 47-62).
 
            Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року захиснику Сологубу А.М. відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від  8 травня 2024 року та апеляційна скарга разом з доданими до неї матеріалами повернута особі, яка її подала з підстав того, що у клопотанні захисника не наведено будь-яких обставин, які б завадили йому подати апеляційну скаргу на постанову судді від 8 травня 2024 року протягом встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП десятиденного строку з моменту винесення постанови та були б визнані поважними причинами пропуску такого строку і, відповідно, підставою для поновлення процесуального строку.
            Окрім того, у постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що апеляційна скарга, як така, що не підписана особою, зазначеною у вступній частині апеляційної скарги як заявник - ОСОБА_1 також підлягає поверненню цій особі. Проте, у зв`язку з прийняттям рішення про повернення апеляційної скарги захиснику з мотивів відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційна скарга не може бути повернута особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , а тому останньому, як зазначено у судовому рішенні, надсилається копія постанови суду апеляційної інстанції для відома.
 
Копія постанови Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року про повернення апеляційної скарги відповідно до супровідного листа, що наявний у матеріалах провадження, 21 червня 2024 року скерована за місцем проживання як захисника ОСОБА_2 , так і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , що підтверджено реєстром про відправлення рекомендованої кореспонденції Київського апеляційного суду (ас. 69, 70).
 
            11 вересня 2024 року, тобто, майже через три місяці після направлення захиснику  Сологубу А.М. та  Хорошуну Ю.І. копії постанови апеляційного суду від 20 червня 2024 року, ОСОБА_1 безпосередньо до суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій наявне клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (ас. 73-91).
 
Перевіряючи доводи клопотання ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено, що і ОСОБА_1 , і його захисник Сологуб А.М. брали участь у судовому засіданні суду першої інстанції 8 травня 2024 року, коли була винесена  оскаржувана постанова, учасникам роз`яснено строк і порядок оскарження постанови суду.
 
Посилання апелянта на те, що з повним текстом постанови від 8 травня 2024 року він ознайомився лише 9 вересня 2024 року з ЄДРСР, а його захисник ОСОБА_2 - 28 травня 2024 року, що ними не отримана копія оскаржуваної постанови у встановленому порядку, що, у свою чергу, унеможливлювало складання та подачу апеляційної скарги, є непереконливими, оскільки виникнення в особи права на апеляційне оскарження постанови місцевого суду у справах про адміністративне правопорушення закон пов`язує саме з днем винесення постанови, а не з днем отримання її копії, як помилково вважає апелянт.
 
            Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з даними з офіційного сайту ЄДРСР оскаржувана постанова надіслана для оприлюднення: 9 травня 2024 року, зареєстрована: 10 травня 2024 року, забезпечено надання загального доступу: 13 травня 2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118925752).
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини наголошує у своїх рішеннях, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого судового провадження, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
            Будь-яких доказів того, що протягом часу з дня винесення постанови судом першої інстанції - 8 травня 2024 року як до дня подання вперше - 29 травня 2024 року - апеляційної скарги захисником ОСОБА_2 , так і до 11 вересня 2024 року- до дня подання апеляційної скарги ОСОБА_1 ,   ОСОБА_1 безпосередньо сам, чи в його інтересах захисник, зверталися до суду першої інстанції  з питань, пов`язаних з реалізацією права на апеляційне оскарження постанови районного суду або в силу об`єктивних причин були позбавлені можливості вчинити такі дії, а також, що ними  вчинялись будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у справі, апелянтом не надано.
 
Є безпідставними й доводи апелянта на порушення судом першої інстанції приписів ст. 185 КУпАП, оскільки означена стаття КУпАП стосується відповідальності за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця, що  не має відношення до досліджуваної справи.
 
            Окрім того, за змістом клопотання про поновлення строку ОСОБА_1 зазначає про протиправність постанови Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року, яка фактично зводиться до незгоди з такою постановою.  
Разом з тим, суд апеляційної інстанції в силу закону не має повноважень  для перегляду іншої постанови  Київського апеляційного суду у цьому ж провадженні. 
 
Встановлені обставини у своїй сукупності дають підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, неналежно  користувався наданими йому законом процесуальними правами та обов`язками, у тому числі і на оскарження судового рішення у визначений ст. 294 КУпАП строк. Також апелянтом не доведені обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто, не залежали від  його волевиявлення, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали звернення до суду з апеляційною скаргою у визначений законом строк, а, відтак, підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження відсутні, оскільки причини, на які посилається апелянт, з урахуванням зазначених вище обставин, не є поважними,  у зв`язку з чим у поновленні строку на апеляційне оскарження слід відмовити.
 
            Апеляційна скарга, подана після закінчення встановленого законом строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
 
            За встановлених обставин, враховуючи, що апелянт не підтвердив поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку оскарження постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 слід відмовити та повернути апеляційну скаргу особі, яка  її  подала.
 
            Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
П О С Т А Н О В И Л А :
                Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 травня 2024 року.
 
            Апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

            Суддя 
Київського апеляційного суду                                                                М.А.Васильєва