ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/493/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року (суддя Нуменко В.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просить суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років із 01 жовтня 2023 із обмеженням максимального розміру пенсії;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 01 жовтня 2023 у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпечення та без обмеження максимального розміру пенсії, виплати здійснити з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року. На виконання рішення суду відповідач здійснив перерахунок пенсії з 01.04.2019 та виплачував пенсію, не обмежуючи її десятьма прожитковими мінімумами, у зафіксованому розмірі. Однак, при проведенні подальших перерахунків, здійснено було лише нарахування відповідних сум, а виплату знову обмежено розміром, зафіксованим після перерахунку на виконання рішення суду від 14.02.2022 року №340/11341/21. Вказане, на переконання позивача, порушує його право на належне пенсійне забезпечення.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм права. Скаржник вказує,  пенсійна виплата позивача обраховується та виплачується у визначеному нормами чинного законодавства України порядку, тому вимоги позивача, викладені в позовній заяві є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1  з 21.09.2009 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, що підтверджується наявними у справі документами пенсійної справи позивача. Пенсія при первинному призначенні становила 90% грошового забезпечення за посадою.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.02.2022, залишеним без змін Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2022 у справі №340/11341/21, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 без обмеження максимального розміру пенсії та зобов`язно Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум.
В результаті проведеного перерахунку розмір пенсії позивача 01.12.2019  склав 21173,80 грн. Виплата пенсії у такому розмірі проводиться щомісяця з 01.09.2022 .
Згодом, на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі №340/2902/22, яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 з 19.11.2022 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн. у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області встановити та виплатити ОСОБА_1 з 19.11.2022 щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн. до пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, відповідач провів перерахунок пенсії, розмір з 01.08.2023 склав 27638,80 грн, проте виплата пенсії здійснювалась у розмірі 21173,80 грн.
В подальшому на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.08.2023  у справі №340/5919/22 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в частині перерахунку пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням відсоткового розміру пенсії з 90 % на 70% та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпеченні відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час призначення пенсії), з урахуванням проведених виплат.
В результаті проведеного перерахунку, розмір нарахованої пенсії з 01.10.2023 склав 34534,80 грн., проте виплата пенсії здійснювалась у розмірі 21173,80 грн.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від
05.01.2024 №1100/0307-8/1327 позивача повідомлено щодо розгляду звернення щодо виплати пенсії нарахованої на виконання рішень суду у повному розмірі, з розрахунку 90% відповідних сум грошового забезпечення, враховуючи нараховані доплати та суми індексацій, обмежено фіксованою сумою 21173,80 грн. що була нарахована на виконання рішення суду у справі  №340/11341/21, без обмеження максимального розміру пенсії, однак наступні рішення, за якими проводились перерахунки не містили в резолютивній частині зобов`язань відповідача на проведення виплати нарахованої пенсії без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, що підтверджує правомірність обмеження виплати пенсії максимальним розміром (а.с. 11-15).
Не погодившись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 13 Закону № 2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт «б» статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);
в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (пункт «в» статті 12): за вислугу 15 років - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 проценти за кожний повний рік вислуги понад 15 років, але не більше ніж 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
08.07.2011 прийнято Закон № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності 01.10.2011, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, зокрема у частині другій статті 13 цифри « 90» замінено цифрами « 80».
Згодом, 27.03.2014 було прийнято Закон №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон № 1166-VII), який набрав чинності з 01.04.2014, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 01.05.2014.
Отже, з 01.04.2014 востаннє змінився відсоток грошового забезпечення, з якого розраховується розмір пенсії, що обчислюється відповідно до статті 13 Закону №2262-XII, та станом на момент здійснення останнього перерахунку пенсії позивача такий становив 70%.
Статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, у редакції, чинній з 01.01.2017, визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.
Згідно із цією статтею перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.
Разом з тим, 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постанова № 704 набрала чинності з 01.03.2018.
Водночас, 21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103, відповідно до пункту 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом №2262-ХІІ до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до Постанови № 704.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 704, якою з 01.03.2018 змінено грошове забезпечення, зокрема, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, у позивача виникло право на перерахунок призначеної пенсії.
Також колегія суддів зазначає, що стаття 13 Закону №2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.
При цьому, зміни до статті 63 Закону № 2262-ХІІ ні Законом № 3668-VI, ні Законом №1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.
Зміст наведених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що внесені Законом №3668-VІ та Законом №1166-VII зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Такі зміни могли бути зумовлені політикою держави у конкретний історичний проміжок часу (зокрема, впливу на рішення конкретної особи продовжити службу чи вийти на пенсію), а також її фінансовими можливостями.
Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VІ та Закону №1166-VII не зазнала.
Також колегія суддів наголошує, що питання стосовно зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, було предметом розгляду у зразковій справі № 240/5401/18.
За результатами перегляду вказаної справи Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2019 погодилася із висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у рішенні від 05.02.2019, про наявність підстав для задоволення позову та про те, що при перерахунку пенсії позивача з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі Постанови №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 указаного Закону, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому в силу приписів пункту першого частини другої статті 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Велика Палата Верховного Суду здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Оскільки висновки щодо застосування положень статей 13, 63 Закону № 2262-ХІІ при перерахунку пенсій військовослужбовців уже сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, відтак під час розгляду цієї справи підлягають обов`язковому врахуванню.
Також, Верховний Суд у постанові від 28.01.2021 у справі №420/40/20 дійшов висновку, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.10.2019 у зразковій справі № 240/5401/18, містить дві обставини: при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення; відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. Правильним є застосування цього правового висновку лише до правовідносин, у яких відсоткове значення розміру пенсії осіб не змінювалось від моменту призначення до перерахунку у бік зниження. Натомість, до правовідносин у цій справі (та всіх аналогічних) необхідно застосовувати лише першу частину зазначеного правового висновку «при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення».
Верховний Суд розширив зазначений правовий висновок наступним чином: «у всіх випадках при перерахунку призначеної особі відповідно до Закону № 2262-ХІІ пенсії Пенсійний орган повинен застосовувати відсоткове значення розміру пенсії по відношенню до грошового забезпечення у розмірі, який особа отримувала станом на момент здійснення такого перерахунку».
Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеного висновку Верховного Суду у справі, що розглядається.
Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 300/5520/21, від 14.02.2023 у справі № 300/1668/21, від 23.05.2023 у справі №380/24477/21 від 27.06.2023 у справі №260/3724/22.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на необхідність врахування при розгляді цієї справи висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, з огляду на нерелевантність цих правовідносин. У справі №580/5962/20 спір виник щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсійного забезпечення колишніх працівників прокуратури.
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно здійснив зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення при здійсненні перерахунку пенсії з 01.10.2023 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення.
Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що предметом розгляду у цій справі є неправомірність дій відповідача, яка виразилась у зменшенні відсоткового значення розміру пенсії, яке обчислювалося при його призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, та обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача при виконанні рішення суду у справі №340/5919/22.
Враховуючи встановлені судом обставини, що свідчать про протиправність дій ГУ ПФУ щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90 до 70 відсотків, а також сталу практику Верховного Суду з аналогічних підстав (зокрема постанови від 29.06.2023 у справі №580/6094/21, від 27.06.2023 у справі № 260/3724/22) суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Щодо позовних вимог про зобов`язання  здійснити  перерахунок та  виплату пенсії,  виходячи  з  90% від  відповідних сум грошового забезпечення, без обмеження  її  максимальним розміром,  слід зазначити наступне.
Обмеження  граничного  розміру пенсії,  призначеної на підставі Закону №2262-XII, вперше введено в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого  забезпечення  реформування пенсійної системи" №3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011 року.
Відповідно  до ст. 2 Закону №3668-VI,  максимальний розмір пенсії  (крім пенсійних  виплат,  що здійснюються  з  Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного  грошового  утримання (з урахуванням  надбавок, підвищень, додаткової  пенсії,  цільової грошової допомоги,  пенсії  за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до  пенсії,  встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих)  відповідно  до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне  забезпечення  осіб, звільнених  з  військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне  забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас, Законом №3668-VI внесено зміни  у  статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме:  максимальний розмір пенсії (з урахуванням  надбавок, підвищень, додаткової  пенсії,  цільової грошової допомоги,  пенсії  за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до  пенсії,  встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 7 ст. 43 Закону №2262-XII.
Згідно  з  пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність  з  дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.
Конституційний Суд України  у  Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо  забезпечення  державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі  у  Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на  забезпечення  державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема  у  зв`язку  з  економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що  обмеження максимального розміру пенсії,  призначеної особам, яким право на пенсійне  забезпечення  встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного  забезпечення  соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження  граничного  розміру пенсії,  призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни  у  статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.
Тобто, положення ч. 7 ст. 43 Закону №2262-XII та положення ч. 1 ст. 2 Закону №3668-VІ (у  частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром  пенсій, призначених  відповідно  до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України  у  Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії  військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
При цьому положення ст. 2 Закону № 3668-VI (у  частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст ч. 7 ст. 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали  обмеження максимальним розміром пенсії  військовослужбовців.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII  з урахуванням  Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI -  у  частині  обмеження максимальним розміром пенсії  військовослужбовців, оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного  забезпечення у  частині  обмеження пенсії максимальним розміром  та явно суперечать один одному.
Європейський суд  з  прав людини (далі - ЄСПЛ)  у  пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010  у  справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб,  у  який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції  з  погляду тлумачення їх  у  світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність  у  національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином,  у  випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Водночас, положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно  до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права  з урахуванням  судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Велика Палата Верховного Суду  у  постанові від 06.11.2018  у  справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У  постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду  у  зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що  у  випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність  у  національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема,  у  сфері пенсійного  забезпечення,  органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
З урахуванням  вказаного вище в спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII  з урахуванням  Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.
Аналогічний правий висновок міститься  у  постановах Верховного Суду від 16.12.2021  у  справі №400/2085/19 та від 11.07.2022  у  справі №620/613/21.
Відповідно  до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, пенсія не може бути обмежена  розміром пенсії у  десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Крім того, суд додатково зауважує, що не зважаючи на сталу судову практику  з  цього питання, 12.10.2022 прийнято рішення Конституційного Суду України № 7-р(II)/2022  у  справі № 3-102/2021 (231/21, 415/21) за конституційними скаргами фізичних осіб щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого  забезпечення  реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI (щодо соціальних гарантій для захисників і захисниць України).
Зазначеним рішенням суду конституційної юрисдикції визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого  забезпечення  реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне  забезпечення  осіб, звільнених  з  військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі  у  Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
У  пункті 2 резолютивної частини цього рішення зазначено, що приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого  забезпечення  реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Зазначений шестимісячний строк сплив 12.04.2023 року.
Викладене, на переконання суду, додатково свідчить про протиправність застосованого відповідачем  обмеження пенсії  позивача  максимальним розміром,  адже жодним законом таке  обмеження  не встановлено.
Отже, позивач має право на перерахунок  пенсії без обмеження максимальним розміром.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю;  у  викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави  захисту;  обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень  у  різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи  у  касаційному провадженні), сформованої, зокрема  у  справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип,  пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що  у  рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення  у  справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко