ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2024 року	Львів	Справа № 500/828/24 пров. № А/857/14533/24	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                                 Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                      Глушка І.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року, ухвалене суддею Подлісною І.М. у м. Тернополі, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 500/828/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

                                                                  В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту від 23.12.2023 року про звільнення з військової служби за підпунктом “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації в період воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації в період воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку із утриманням трьох і більше дітей віком до 18 років.
23 травня 2024 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 23.12.2023 року про звільнення з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за підпунктом “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення.
У задоволенні інших позовних вимог відмовив.
Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідач не розглянув у встановленому порядку рапорт позивача про звільнення з військової служби через сімейні у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а тому зобов`язав відповідача його розглянути. 
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач 04.11.2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 і на місце служби не повертався. Також відповідач зазначає, що до військової частини не надходив рапорт позивача про звільнення з військової служби. 
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .
12 грудня 2023 року у позивача народилась третя дитина – ОСОБА_2 . 
23 грудня 2023 року позивач подав рапорт на звільнення з військової служби, на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років. Рапорт позивач направи через поштове відділення зв`язку із описом вкладення: рапорт на звільнення, копія паспорта, копія ідентифікаціного коду, копія свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження кожного з трьох дітей, довідка про склад сім`ї.
26 грудня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 отримала  рапорт, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.12.2023 року.
Відповідь на рапорт позивачу не надходила.
У зв`язку із цим адвокат позивача подав адвокатський запит 16.01.24 року про надання інформації щодо розгляду рапорту на звільнення позивача, однак відповіді не отримав.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, у період дії воєнного стану визначені пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
Зокрема, відповідно до абз. 6 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Апеляційний суд встановив, що у рапорті від 23.12.2023 позивач вказав про своє небажання проходити військову службу та просив звільнити його з військової служби у зв`язку з перебуванням на утриманні позивача трьох і більше дітей віком до 18 років, тобто на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.
До рапорту додав нотаріально завірені копії паспорта, ідентифікаційного коду, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження кожного з трьох дітей, довідки про склад сім`ї.
Разом з тим, як видно із матеріалів справи, відповідач не розглянув рапорт позивача про звільнення з військової служби. 
Суд зауважує, що відповідно до ч. 7  ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення № 1153/2008, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Слід зазначити, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Згідно з абз. 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Апеляційний суд встановив, що рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини позивач 23.12.2023 року подав командиру військової частини НОМЕР_1 , шляхом направлення його поштовим відділенням зв`язку із описом вкладення (а.с.20).
Цей рапорт відповідач отримав 26.12.2023 року (а.с. 23), що спростовує доводи відповідача про те, що відповідач не отримав рапорт позивача.
У матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач розглянув цей рапорт.
Тому, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що відповідач у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність, яка порушує права та законі інтереси позивача, оскільки, не прийняв жодного мотивованого рішення за наслідками поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що позовна вимога про зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби є передчасною, оскільки, наказ про звільнення позивача з військової служби чи рішення про відмову у такому звільненні повноважним командиром не приймались, а, відтак, такий рапорт залишається не вирішеним по суті.
Тому, суд першої інстанції вірно вирішив цю позовну вимогу, шляхом зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за підпунктом “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років.
Цей висновок є підставою для часткового задоволення позову.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат, оскільки, залишив рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року в справі № 500/828/24- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Р. М. Шавель