ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/3009/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Юрко І.В., Білак С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі №280/3009/24 (головуючий суддя першої інстанції Сіпака А.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування ОСОБА_1 , стажу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті (2 роки), період строкової військової служби в радянській армії (2 роки 03 дня), період роботи за юридичною спеціальністю (1 рік 06 міс. 08 днів) та зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 56% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_2 до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті (2 роки), період строкової військової служби в радянській армії (2 роки 03 дня), період роботи за юридичною спеціальністю (1 рік 06 міс. 08 днів), здійснивши перерахунок з 19 лютого 2020 року, та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання на підставі довідки ТУ ДСА в Запорізькій області від 17.03.2020 р., виходячи із 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум, до відповідних змін в законодавстві або втрати такого права.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.06.2024 року позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання та календарний період проходження строкової військової служби; 
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 у стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 1976 року по 1980 рік, що становить 2 роки, та календарний період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 16.05.1971 року по 19.05.1973 року, що становить 2 роки 3 дні, визначивши суддівський стаж 27 років 26 днів, з врахуванням періоду роботи на посаді судді 23 роки 23 дні; 
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення до 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 64 % від суми суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно довідкиТериторіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 17.03.2020 № 08-02/991, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично сплачених сум;
- в іншій частині позовних вимог відмовлено;
- стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору сумі 1211,20 грн. 
Відповідач не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно статті 137 Закону №1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Таким чином, Законом наведено вичерпний перелік посад, стаж роботи на яких зараховується до стажу судді. Стаж на посаді судді становить— 23 роки 23 дні за періоди роботи з 06.07.1981 по 09.09.1981 та з 04.12.1981 по 01.11.2004 відповідно до п.3 ст.142 Закону №1402 розраховано у розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді. Зарахування до стажу роботи на посаді судді, для обчислення (розрахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання, періоду проходження військової служби та періоду роботи за юридичною спеціальністю чинним законодавством не передбачено. Отже, відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402 при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу має враховуватись стаж його роботи на посаді судді - 23 роки 23 дні, а, відповідно, відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, становить 56%. Суд першої інстанції помилково встановив, що періоди проходження строкової військової служби, навчання у ВНЗ, періоди роботи на посаді прокурора не є періодами роботи на посаді судді, та не є стажем (досвідом) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а отже не можуть зараховуватись при перерахунку довічного утримання судді у відставці. Крім того, апелянт зазначає, що заява позивача не відповідає встановленій Порядком формі, а рішення про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відповідачем не виносилось. Згідно чинного законодавства функції по призначенню, перерахунку і виплаті пенсій покладені саме на Пенсійний Фонд України, який здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління. За викладених обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції при винесенні рішення дійшов хибної думки щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про необгрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги. У відзиві міститься посилання на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року у справі № 280/3727/20 (з посиланням на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.07.2019 року у справі № 280/2727/19), згідно з висновками якого, у судовому порядку визначено право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач звільнений з посади судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у зв`язку з виходом у відставку з 01.11.2004.
Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , стаж позивача становить 27 років 23 дні, з яких:
- служба в Радянській армії 16.05.1971 по 19.05.1973 02 роки - 00 місяців 03 днів;
- навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Джержинського з 1976 року по 1980 рік - 02 роки 00 місяців 00 днів;
- в.о. судді Шевченківського районного народного суду м. Запоріжжя з 06.07.1981 по 09.09.1981 - 00 років 02 місяці 03 дні;
- суддя Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя з 14.12.1981 по 09.04.1990 - 08 років 03 місяці 25 днів;
- голова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з 09.04.1990 по 01.11.2004 - 14 років 06 місяців 22 дні.
На звернення ОСОБА_1 , ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило позивача стосовно розрахунку стажу на посаді судді, що його здійснено з урахуванням 23 років 23 днів роботи на посаді судді, за періоди: з 06.07.1981 по 09.09.1981 та з 14.12.1981 по 01.11.2004 відповідно до п. 3 ст. 142 Закону № 1402 у розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді. Також зазначено, що рішення суду по справі № 280/3727/20 не містить зобов`язань щодо виплати довічного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди в подальшому (після 19.02.2020).
Позивач 19.02.2024 звернувся зі скаргою на ім`я начальника ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якій просив включити до стажу суддівської роботи період проходження строкової військової служби, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті, період роботи за юридичною спеціальністю з 01.08.1980 по 14.12.1981, а саме: стажером Ленінського народного суду м. Запоріжжя, стажером та виконуючим обовязки народного судді Шевченківського районного народного суду м. Запоріжжя, стажером та адвокатом Запорізької колегії адвокатів. 
Відповідач листом, у відповідь на звернення позивача, повідомив, що розрахунок стажу судді здійснено з урахуванням 23 роки 23 дні роботи на посаді судді за періоди з 06.07.1981 по 09.09.1981 та з 12.12.1981 по 01.11.2004 у розмірі 56% суддівської винагороди судді. Іншого чинним законодавством не передбачено. 
Не погодившись з такою позицією пенсійного органу, позивач звернувся з позовом до суду.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402).
До відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.
Таким чином, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.
Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII.
Водночас, перерахунок грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру відсоткового значення, визначеного частиною третьої статті 141 Закону 2453-VI від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів та суддів, які вийшли у відставку за Законом №1402-VIII, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, що не відповідає базовому принципу єдності статусу суддів, який означає однаковий підхід до встановлення рівня матеріального забезпечення судді.
Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 24.09.2021 у справі №620/5437/20, від 11.10.2021 у справі №160/10640/20, від 15.02.2022 у справі №340/161/21, від 02.08.2022 у справі №620/6361/20, від 26.01.2023 у справі №500/6626/21, від 12 березня 2024 року у справі № 620/238/21, від 31 січня 2024 року у справі № 580/1812/21. 
Враховуючи сформовану практику Верховного Суду, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90%, та необхідність здійснення такого перерахунку у розмірі, визначеному ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII.
Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , стаж роботи, який дає право на встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 27 років 23 дні, з яких: служба в армії – 02 роки 03 дні; навчання в Харківському юридичному інституті 02 роки; в.о. судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 02 місяці 03 дні; суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя 08 років 03 місяці 25 днів; голова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 14 років 06 місяців 22 дні.
Під час перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 , відповідачем не враховано до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку, військову службу та навчання в Харківському юридичному інституті.
За змістом ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
На час обрання позивача на посаду судді безстроково питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Відповідно до абз.2 ст.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
За приписами ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (частина перша статті 2 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2397-VIII від 05.04.2018 року), час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, половини строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 1976 року по 1980 рік, що становить 2 роки, та календарного період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 16.05.1971 року по 19.05.1973 року, що становить 2 роки 3 дні.
За викладених обставин, загальний стаж позивача на посаді судді становить 27 років 23, з урахуванням якого судом першої інстанції у відповідності до норм чинного законодавства розраховано щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись позивачу в розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% + 14%  (7років*2%)).
Доводи апелянта в частині того, що позивачем не було подано до пенсійного органу заяву встановленого зразка, рішення про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відповідачем не виносилось, а функції щодо призначення, перерахунку і виплаті пенсій покладені саме на Пенсійний фонд України, не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційній скарзі є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі №280/3009/24 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі №280/3009/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак