ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6822/24                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 грудня 2024 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                                                        Чаку Є.В., 
суддів:                                                                            Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
                              
          розглянувши порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління ДПС у Черкаській області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
                                            В С Т А Н О В И В :
          ФОП ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 14.03.2024 за № 003020707, № 003019707.
Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 23 вересня 2024 року позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 14.03.2024 за № 0030190707 (Форма С). У задоволенні іншої частини вимог відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким  відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Позивач також подав апеляційну скаргу, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог. Апелянт зазначив, що суд першої інстанції судом протиправно залучено до матеріалів справи докази подані відповідачем. Крім того, апелянт зазначив, що судом не враховано обставини, які унеможливили дотримання платником податків правил та норм, за порушення яких передбачена відповідальність, саме дії форс-мажорних обставин та пом`якшувальних обставин.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
          З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець, за видом діяльності "Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах".
          ГУ ДПС у Черкаській області на підставі наказу Головного управління ДПС у Черкаській області від 31.01.2024 №188-п та направлень на перевірку проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за період з 10.02.2021 з метою контролю за дотриманням вимог законодавства з питань обліку, товарних запасів, відображення обов`язкових реквізитів в розрахункових документах та фіскальних звітах, наявності документів, що підтверджують походження товарів, регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
          Результати перевірки оформлені Актом від 12.02.2024 № 1390/23-00-07-07-01/3215008411, в якому встановлено ведення позивачем обліку товарних запасів шляхом внесення до Форми обліку інформації про надходження товарів на підставі первинних документів (є невід`ємною частиною такого обліку), які створені у паперовій формі та не мають обов`язкових реквізитів особистого підпису особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, зокрема видаткові накладні на отримання товарів № 73557 від 12.10.2023; № РН-000030 від 03.11.2022; № 1 від 30.12.2022; № UA-4825 від 10.01.2024; № UA-4824 від 10.01.2024; № 159 від 25.01.2024; № 263 від 25.01.2024; № ТГБ00000140 від 29.01.2024; № 00000002873 від 14.02.2023, на загальну суму вартості товарів за цінами реалізації - 165800,00 грн.
          Крім того зазначено, що перевіркою інформації системи зберігання і збору даних реєстраторів розрахункових операцій з фіскального серверу контролюючого органу: обов`язкової звітності про використання РРО/ПРРО, у тому числі поданих платником до контролюючого органу по дротових та/або бездротових каналах зв`язку створених електронних копій фіскальних чеків, встановлено не проведення позивачем розрахункових операцій через РРО зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій за продані товари (надані послуги) оплата за які проведена з використанням спеціальних платіжних засобів (згідно даних заключної банківської виписки за період з 01.10.2023 по 31.01.2024 рр. про суми розрахунків засобами еквайрингу) на загальну суму 187519,13 грн.
           14.03.2024  на підставі висновків наведених у Акті фактичної перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення: 
-№ 0030190707, яким за порушення п. 12 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР нараховано штраф у сумі 165800 грн (за реалізацію товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання);
- № 0030200707, яким за порушення п. 1 п.2 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР нараховано штраф у сумі 264831,30 грн (за не проведення розрахункової операції через РРО та не роздрукування розрахункового документа).
Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює   Податковий кодекс України, який зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Так, право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки, визначено положеннями пункту 75.1. статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, при чому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень контролюючого органу виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 Податкового кодексу України.
В даній справі у наказі Головного управління ДПС у Черкаській області "Про проведення фактичної перевірки", яким призначено проведення фактичної перевірки позивача за місцем фактичного провадження діяльності, підставою для проведення перевірки зазначено пп. 80.2.2, п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Згідно пп. 80.2.2 п. 80.2. ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Отже, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про порушення або можливі порушення платником податків приписів податкового законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ про проведення перевірки містить як правові так і фактичні підстави для призначення перевірки, у зв`язку з чим доводи позивача є помилковими, а наказ на проведення фактичної перевірки відповідає нормам податкового законодавства.
Щодо суті встановлених податковим органом порушень, колегія суддів зазначає наступне.
У Акті перевірки зазначено, що позивачем  порушено п. 12 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР, а саме ведеться облік товарних запасів шляхом внесення до Форми обліку інформації про надходження товарів на підставі первинних документів (є невід`ємною частиною такого обліку), які створені у паперовій формі та не мають обов`язкових реквізитів особистого підпису особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, зокрема видаткові накладні на отримання товарів № 73557 від 12.10.2023; № РН-000030 від 03.11.2022; № 1 від 30.12.2022; № UA-4825 від 10.01.2024; № UA-4824 від 10.01.2024; № 159 від 25.01.2024; № 263 від 25.01.2024; № ТГБ00000140 від 29.01.2024; № 00000002873 від 14.02.2023, на загальну суму вартості товарів за цінами реалізації - 165800,00 грн.
У зв`язку з наведеним контролюючий орган  прийняв оскаржуване  податкове повідомлення-рішення № 0030190707, яким нарахував штраф у сумі 165800 грн (за реалізацію товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання).
Згідно п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
В даному випадку у матеріалах справи наявні видаткові накладні, які не містять ознак дефекту форми, змісту або походження, які у силу частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» спричинили б втрату такими документами юридичної сили. 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження зазначених ним обставин про відсутність у видаткових накладних обов`язкових реквізитів. 
До того ж навіть за відсутності у видаткових накладних одного із обов`язкових реквізитів, вказане не може слугувати самостійною та достатньою підставою для висновку про те, що позивач реалізував не облікований товар, оскільки відповідач не заперечує внесення позивачем до Форми обліку товару у кількості згідно видаткових накладних.
Оскільки відповідачем не зазначено жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції та на надано доказів на підтвердження обставин відсутності у видаткових накладних обов`язкових реквізитів, колегія суддів вважає, що наявні підстави для  скасування податкового повідомлення-рішення від 14.03.2024 за № 0030190707.
Стосовно податкового повідомлення-рішення від 14.03.2024 за № 0030200707, колегія суддів зазначає наступне.
У Акті перевірки контролюючий орган зазначив, що позивачем порушено п. 1 п.2 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР, а саме не проведено розрахункової операції через РРО та не роздрукувано розрахункового документа.
Згідно п. 1, 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Фізичні особи-підприємці, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, при продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або наданні послуг мають право в розрахунковому документі зазначати назву товару (послуги) у вигляді, що відображає споживчі ознаки товару (послуги) та ідентифікує належність такого товару (послуги) до товарної групи чи послуги.
В даному випадку позивач не заперечує обставин не проведення ним переліку розрахункових операцій через РРО та не роздрукування відповідних розрахункових документів.
Разом з тим у позовній заяві та апеляційній скарзі позивач просив врахувати форс-мажорні обставини та пом`якшувальні обставини.
Вирішуючи питання щодо того, які саме обставини слід розглядати як форс-мажорні (обставини непереборної сили), а також щодо документів та доказів, які підтверджують їх настання та припинення, та органу, уповноваженого на таке засвідчення, колегія суддів враховує наступне правове регулювання та судову практику.
Стаття 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачає, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
У постанові від 21 липня 2021 року (справа №912/3323/20) Верховний Суд зазначив, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
В частині 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати» зазначено, що до форс-мажорних обставин серед іншого відноситься: загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і останній триває і досі.
Отже, враховуючи визначення, наведене у частині 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», колегія суддів погоджується із доводом позивача, що введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є форс-мажорною обставиною, яка в повній мірі відповідає ознакам надзвичайності і невідворотності.
Поряд із цим усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку (зокрема, але не виключно постанови Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, від 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22).
Верховний Суд також неодноразово вказував (постанови від 05 грудня 2023 року у справі №917/1593/22, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 тощо), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання свого обов`язку.
Аналогічні за змістом висновки висловлювались Верховним Судом і в постановах від 21 вересня 2022 року у справі №911/589/21, від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.
Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував факт того, що не проведення останнім розрахункових операцій через РРО та не роздрукування відповідних розрахункових  документів стало саме наслідком дії обставин непереборного характеру.
Щодо пом`якшуваний обставин, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 112 Податкового кодексу України визначає загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Зокрема встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1). Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2). У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи (пункт 112.7).
Також цієї нормою у пункті 112.8 визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у статті 112-1 Податкового кодексу України - обставини, що пом`якшують відповідальність особи, серед яких:
- вчинення діяння під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність;
- вчинення діяння при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин;
- самостійне повідомлення платником податків про вчинене ним правопорушення (крім складів правопорушень, передбачених статтями 123 та 125-1 цього Кодексу).
Контролюючий орган може визнати обставинами, що пом`якшують відповідальність особи, також і інші обставини, не передбачені пунктом 112-1.1 цієї статті.
Диспозиція наведеної норми свідчить про наявність у контролюючого органу права, а не обов`язку для визнання тих чи інших обставин пом`якшувальними. 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що наведені позивачем обставини (воєнний стан, недбалість працівників, здійснення утримання багатодітної сім`ї, самостійне здійснення бухгалтерського та податкового обліку, повітряні тривоги, періодичні відключення електроенергії) є питаннями внутрішньої організації роботи та суб`єктивними чинниками, та не є обставинами, що прямо передбачені статтею 112-1 ПК України як пом`якшуючі.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що контролюючий орган правомірно нарахував позивачу штраф у сумі 264831,30 грн (за не проведення розрахункової операції через РРО та не роздрукування розрахункового документа), та як наслідок відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 14.03.2024 за № 0030200707.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В даному випадку доводи апеляційних скарг зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційні скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у позовній заяві та відзиві на позовну заяву з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 322 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області залишити без задоволення.
          Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                      Є.В. Чаку

          Судді:                                                                        Н.М. Єгорова

                                                                                          А.Ю. Коротких