УХВАЛА

06 листопада 2024 року 
м. Київ

справа №400/15353/23
адміністративне провадження № К/990/41143/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Мацедонської В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі №400/15353/23 за позовом ОСОБА_1 до Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМУ від 22 вересня 2010 року №889, з врахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМУ від 22 вересня 2010 року №889 з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМУ від 22 вересня 2010 року №889, з врахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Зобов`язано Факультет перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМУ від 22 вересня 2010 року №889 з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1073,60 грн.
28 жовтня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі №400/15353/23. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України від 30 вересня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відомостей про те, що позивач є військовою посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями Закону України «Про запобігання корупції» (на час відкриття провадження у справі судом першої інстанції) суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
Як вбачається з рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року, зазначену справу судом розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд звертає увагу заявника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.
Так, оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач зазначає, що на даний час відсутня єдина правозастосовна практика відносно виплати військовослужбовцям компенсації втрати частини доходів, вирішення цієї справи має значний суспільний інтерес, що за змістом відповідають підпунктам «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 
Верховний Суд зазначає, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
Проте, заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Також Верховний Суд звертає увагу скаржника, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.
Водночас аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення позову, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є найвищим судом у системі судоустрою України, забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.
Суд враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. 
Відповідно до частини «с» статті 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, 
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі №400/15353/23 за позовом ОСОБА_1 до Факультету перепідготовки та підвищення кваліфікації авіаційного персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді                                                                                          М.В. Білак

                                                                                          О.А. Губська 

                                                                                          В.Е. Мацедонська