Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       02 жовтня 2024 року                                          м. Рівне

Справа № 572/2448/24
Провадження № 33/4815/698/24

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю:
представника потерпілої – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 08 липня 2024 року, –

В С Т А Н О В И В:

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 08 липня 2024 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень.
З матеріалів провадження слідує, що 07 травня 2024 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_2 , знаходячись по АДРЕСА_1 ображав свою колишню дружину – ОСОБА_3 , виштовхував її із будинку, щоб припинити конфлікт, внаслідок чого вчинив психологічне та фізичне домашнє насильство в сім`ї, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-2 КУпАП. 
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушення норм процесуального права, що потягли за собою невірне застосування норм матеріального права, є необґрунтованою, винесеною з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Доводить, що він не вчиняв домашнього насильства 07.05.2024 року о 13 год. 00 хв. щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_3 , оскільки того дня він взагалі з нею не бачився. Зазначає, що колишня дружина його обмовляє через те, що він звернувся до суду за вирішенням спору щодо визначення місця проживання дітей, а вона таким чином намагається створити докази його протиправної поведінки для досягнення необхідного їй результату у такому спорі.
 
Також, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
Відповідно до ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Постанова відносно ОСОБА_2 від 08 липня 2024 року винесена без його участі (а.с.21).
З апеляційної скарги вбачається, що копію постанови ОСОБА_2 отримав 21 серпня 2024 року, оскільки з 11.08.2024 року по 20.08.2024 року перебував відрядженні, а з 22 серпня 2024 року по 06 вересня 2024 року ОСОБА_2 хворів, що підтверджується копіями наказу та медичних висновків, доданих до апеляційної скарги. 
Апеляційна скарга подана на поштове відділення 06 вересня 2024 року.
Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.
02 жовтня 2024 року до апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до вимог ч.4 ст.294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Частиною 2 ст.268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, не є обов`язковою.
За наведених обставин, а також з метою недопустимості порушення строків розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_2 ..
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника потерпілої ОСОБА_3 – адвоката Романчук І.І. про скасування постанови місцевого суду та закриття адміністративного провадження, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є в тому числі всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З постанови про закриття кримінального провадження від 27 травня 2024 року вбачається, що кримінальне провадження повідомленням ОСОБА_3 щодо її чоловіка ОСОБА_2 , яке було внесено до ЄРДР за №12024186200000120 від 13.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КУпАП – закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №159934 від 03 червня 2024 року, 07 травня 2024 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 , ображав свою колишню дружину – ОСОБА_3 , виштовхував із будинку, внаслідок чого вчинив психологічне та фізичне домашнє насильство в сім`ї.
ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.
Разом з цим, на переконання апеляційного суду, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого правопорушення.
Доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, ґрунтується лише на письмових поясненнях ОСОБА_3  про обставини вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 ..
Так, у ході розгляду справи у апеляційному суді представник потерпілої ОСОБА_3 адвокат Романчук І.І. вказала, що постанову про закриття кримінального провадження від 27 травня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України скасовано. Зазначила, що вважає, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. 
Так, практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом » (рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства » (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).
Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2 , не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені у ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Сукупність наведених обставин свідчить про відсутність в матеріалах справи переконливих доказів, що доводять вину ОСОБА_2 .. 
Висновки місцевого суду фактично ґрунтуються на поясненнях ОСОБА_3 , а тому, на думку апеляційного суду, матеріали справи «поза розумним сумнівом» не свідчать про винуватість ОСОБА_2 , у зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 08 липня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 08 липня 2024 року відносно ОСОБА_2 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду                          О.І. Полюхович