УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2024 року
м. Київ
справа № 465/9405/23
провадження № 51-4914 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарженнявироку Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року,
встановив:
Як убачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, вироком Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2024 року   ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.
Вироком Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2024 року скасовано в частині призначеного покарання та постановлено в цій частині новий вирок. Призначено ОСОБА_5 покарання за                    ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В решті вирок залишено без змін.
Захисник звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішення суду апеляційної інстанції щодо засудженого.
Крім того, касаційна скарга захисника містить клопотання про поновлення йому строку касаційного оскарження вироку Львівського апеляційного суду від                  13 травня 2024 року.
Клопотання захисника мотивовано тим, що стороною захисту пропущений строк на касаційне оскарження вироку Львівського апеляційного суду від 13 травня    2024 року з поважних причин, оскільки договір про надання правничої допомоги було укладено між ним та засудженим ОСОБА_5 25 вересня 2024 року та лише 17 жовтня 2024 року ним було отримані копії судових рішень у відповідь на його заяву від 26 вересня 2024 року. При цьому засудженому апеляційним судом не було роз`яснено його право на подання касаційної скарги та він не отримував копій судових рішень. Водночас розгляд справи проходив без участі захисника. Крім того, після ухвалення вироку апеляційним судом у вересні 2024 року                 ОСОБА_5 за власним бажанням був мобілізований до лав ЗСУ та на даний час проходить службу у військовій частині. Також захисник вказує, що у поданій ним касаційній скарзі наведено виключно правову проблему, з урахуванням того, що до ст. 401 КК України 20 серпня 2024 року були внесені зміни, які набули чинності         07 вересня 2024 року, та засуджений ОСОБА_5 може бути звільнений від кримінальної відповідальності, тому необхідно переглянути вирок апеляційного суду та скасувати його. Враховуючи вищенаведене, захисник вважає, що строк на касаційне оскарження вироку апеляційного суду пропущений ним з поважних причин та підлягає поновленню.
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає поверненню заявнику, виходячи з наступного.
Як убачається із касаційного провадження, 28 жовтня 2024 року до Верховного Суду від захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5  надійшла касаційна скарга на вирок  Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року, з клопотанням про поновленням строку вказаного судового рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, відмовлено захиснику ОСОБА_4 в інтересах засудженого                   ОСОБА_5  у поновлені строку касаційного оскарження вказаного судового рішення та його касаційну скаргу, з усіма доданими до неї матеріалами, повернуто, оскільки подане клопотання не містило обгрунтованих доводів поважності причин пропуску вказаного строку.
21 листопада 2024 року від захисника   ОСОБА_4 вдруге надійшла касаційна скарга на вирок  Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, яка, згідно відмітки штемпелю на поштовому конверті, направлена 18 листопада 2024 року.
Проте, доводи клопотання про поважність причин пропуску строку касаційного оскарження, які, на думку захисника, перешкодили йому оскаржити судове рішення у визначений законом строк, є аналогічними попереднім та знову є непереконливими, тому не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Як убачається із копій судових рішень, оскаржуваний вирок апеляційного суду ухвалений 13 травня 2024 року за участю засудженого ОСОБА_5 , який під вартою не перебував, та йому було відомо про строки та порядок оскарження вказаного вироку згідно вимог ст. 426 КПК України.
При цьому відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України, для сторони захисту останнім днем строку на подання касаційної скарги є 14 серпня 2024 року.
Як слідує із відмітки штемпелю на поштовому конверті, захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_6 вдруге звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою 18 листопада 2024 року, тобто поза межами строку касаційного оскарження вказаного судового рішення.
Водночас, доводи клопотання про поважність причин пропуску строку касаційного оскарження, які, на думку захисника, перешкодили оскаржити судове рішення у визначений законом строк, є непереконливими та не заслуговують на увагу, виходячи з такого.
Верховний Суд бере до уваги, що установлений процесуальним законом тримісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. Водночас особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право.
Тому доводи захисника в обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження вироку Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року, які пов`язані із посиланням на те, що засуджений не отримував копій вироків судів першої та апеляційної інстанцій та судові засідання були проведенні без захисника, вже були предметом розгляду попереднього, аналогічного за змістом клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, і як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року, це не є поважною причиною пропуску захисником строку на касаційне оскарження, враховуючи те, що останній не вказує, які об`єктивні обставини унеможливили його звернутись із касаційною скаргою протягом розумного строку після винесення вироку  Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року. Крім того, як наголошувалось Верховним Судом, засуджений та захисник є окремими самостійними суб`єктами права на касаційне оскарження, тому наведені захисником обставини не можуть братися до уваги як непереборні і такі, що є об`єктивними та не залежать від особи, при вирішенні питання про наявність поважних причини пропуску процесуального строку захисником ОСОБА_4 .
При цьому, з копії договору про надання правничої допомоги, доданого до касаційної скарги захисника, вбачається, що він укладений між  засудженим ОСОБА_5 та захисником ОСОБА_4 25 вересня 2024 року.
Таким чином, ОСОБА_4 увійшов у справу як захисник засудженого ОСОБА_5 поза межами строку на касаційне оскарження цього рішення, а саме по собі залучення захисника більше, ніж через чотири місяці після ухвалення оскарженого вироку суду апеляційної інстанції не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження для такого захисника, з огляду на положення процесуального закону.
При цьому початок обрахування перебігу такого строку для захисника з моменту отримання копії судового рішення чинним кримінальним процесуальним законом, зокрема приписами ст. 426 КПК України, не передбачено.
Водночас повторне клопотання захисника не містить жодних нових аргументів щодо причин, які перешкодили йому оскаржити судове рішення у передбачений законом тримісячний строк, та які відповідно до вимог кримінального процесуального закону були б поважними.
Тому зазначені у клопотанні про поновленні строку захисника причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень не можуть вважатися такими, що є об`єктивно непереборними, пов`язаними дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, підстав для поновлення відповідного строку не вбачається, а тому касаційна скарга захисника підлягає поверненню особі, яка її подала.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5  у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5  на вирок  Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                 ОСОБА_3