ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6757/24 Справа № 205/5648/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А НО В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Барильської А.П., Пищиди М.М.
               за участю секретаря – Кошари О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої Анастасії Анатоліївни, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, визнання спадщини відумерлою та передання її у власність територіальної громади міста 
за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року, - 

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2023 року Дніпровської міської ради звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої А.А., третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, визнання спадщини відумерлою та передання її у власність територіальної громади міста. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на підставі розпорядження органу приватизації ОСОБА_3 у складі родини: чоловіка ОСОБА_4 і дочки ОСОБА_5 було передано квартиру АДРЕСА_1 . На підставі розпорядження № Дніпропетровського міського голови № 415-р «Про присвоєння адрес житловим будинкам по АДРЕСА_2 » від 08 серпня 2014 року житловому будинку АДРЕСА_3 . З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачеві стало відомо, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А. 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на 1/3 частину вказаної квартири – ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на ім`я відповідача ОСОБА_2 було видано після ухвалення судом рішення про визначення ОСОБА_2 додаткового строку на прийняття спадщини. При цьому, судовим рішенням лише визначено додатковий строк відповідачеві ОСОБА_2 на прийняття спадщини, але факт її родинних відносин з померлим спадкодавцем не встановлено. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 відповідачеві ОСОБА_1 було видано нотаріусом після встановлення рішенням суду факту проживання однією сім`єю відповідача ОСОБА_1 і спадкодавця. Тобто, нотаріусом при оформленні свідоцтв про право на спадщину не встановлені зазначені обставини та безпідставно видані свідоцтва. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року, яким встановлений факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. Таким чином, наявні підстави для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними. Оскільки у відповідачів відсутні підстави для спадкування за законом, спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, квартира АДРЕСА_4 , 2/3 частини якої належали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , інша 1/3 частина належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , має бути визнана відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади. Просили суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 від 17 серпня 2022 року, видане на ім`я ОСОБА_1 приватним нотаріусом Арсеньєвою А.А., недійсним; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 від 29 вересня 2021 року, видане приватним нотаріусом Арсеньєвою А.А. на ім`я ОСОБА_2 , недійсним; визнати відумерлою спадщину, яка складається із квартири АДРЕСА_4 , яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати її у власність територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради; стягнути з відповідачів судові витрати. 

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої Анастасії Анатоліївни, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, визнання спадщини відумерлою та передання її у власність територіальної громади міста – задоволені частково.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 серпня 2022 року, посвідчене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою Анастасією Анатоліївною і зареєстровано в реєстрі за № 1068, видане на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ).
У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (том 2 а.с.102-104).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Дніпровська міська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 2 а.с.112-121).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд перевіряє його законність та обґрунтованість саме в цих межах. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом – не перевіряється.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1995 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 35, 229), право власності на яку зареєстровано в МБТІ (т. 1 а.с. 34, 35 оберт).
Згідно з розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 415-р від 08 серпня 2014 року житловому буд. АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 30).
ОСОБА_4 є рідним братом ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 12, 13), яка після реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 14).
Батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_4 і ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 8).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 померла (т. 2 а.с. 10).
05 липня 1986 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 174 оберт).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер (т. 1 а.с. 172). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.
10 грудня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 171 оберт) після смерті свого чоловіка, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 172), та їй були видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 січня 2012 року, 31 жовтня 2012 року та 28 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 182 оберт, 189 оберт, 201).
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2012 року ОСОБА_6 визначено додатковий строк у 2 місяця для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 191 оберт-192).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла (т. 2 а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.
23 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 3).
Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвої А.А. від 23 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 87).
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року визначено ОСОБА_2 додатковий строк в 1 місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 21).
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 2230, відповідачеві ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 52).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 158). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.
04 грудня 2020 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 157).
Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєвою А.А. 17 серпня 2022 року відповідачеві ОСОБА_1 було видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 1066, про право на спадщину за законом на вклади в банківській установі (т. 1 а.с. 214), свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1067, на гараж в ГК «Метро» (т. 1 а.с. 227), а також свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1068, на підставі якого право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 належить відповідачеві ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 234).
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року (т. 1 а.с. 22-23, 206-207), яким встановлено факт проживання відповідача ОСОБА_1 зі спадкодавцем не менше 5 років, скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року (т. 1 а.с. 24-26), заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні в частині заявлених позовних вимог суд 1 інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості. 

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом (стаття 367 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині з огляду на наступне.
Так, згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Статтею 1263 ЦК України визначено, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.
Статтею 1301 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як вбачається зі спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 і батько померлої спадкодавці ОСОБА_4 є рідними братом і сестрою, що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження ОСОБА_4 і ОСОБА_7 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_9 .
Тобто, вона доводиться померлій ОСОБА_6 тіткою, та відповідно, за відсутності інших спадкоємців ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за законом або заповітом, має право на спадкування за законом як спадкоємець третьої черги. 

Посилання Дніпровської міської ради, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року, яким визначено відповідачеві ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є підставою для отримання спадщини, оскільки судовим рішенням не встановлений факт родинних відносин між спадкоємцем і померлою спадкодавицею, не заслуговує на увагу, оскільки нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряється наявність родинних стосунків між спадкодавцем і спадкоємцем. І це віднесено законом до компетенції нотаріуса. 

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Статтею 68 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або в сільських населених пунктах – посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Предметом розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини було саме визначення такого строку, оскільки постановою нотаріуса від 23 грудня 2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі пропуску встановленого шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що спадкоємець і померлий спадкодавець проживали і були зареєстровані за різними адресами; питання про встановлення родинних відносин між ними не було предметом спору, оскільки вказаний факт був підтверджений в нотаріальній справі відповідними документами (том 2 а.с. 8, 12-14).

Враховуючи вищевикладене, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Арсентьєвою А.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 2230, після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , Дніпровській міській раді не підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання відумерлою спадщини, яка складається із квартири АДРЕСА_4 , яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передачі її у власність територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради суд 1 інстанції виходив з наступного.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі.
Відповідно до ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів відсутності спадкоємців за законом або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття, а тому і не доведено своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, які підлягають захисту.

Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявний спадкоємець третьої черги за законом – відповідач ОСОБА_2 , якій визначений додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2021 року, яке не оскаржувалося відповідачем, Дніпровською міською радою, набрало законної сили, тобто, обов`язкове до виконання, тому за таких обставин відсутні правові підстави для визнання спадщини у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відумерлою, у зв`язку із чим суд дійшов вірного висновку з яким погоджується колегія суддів, що вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання спадщини у вигляді 2/3 частин квартири АДРЕСА_4 , які залишилися після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відумерлою та передачу її у власність територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради суд 1 інстанції виходив з наступного.

Підставою скасування судового рішення суду першої інстанції зазначено, що справа мала би розглядатися в порядку позовного провадження, а не окремого, оскільки метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту постійного проживання є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилося після її смерті.
Таким чином, зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, оскільки встановлення факту спрямоване на отримання спадкового майна у власність, а тому спір підлягає розгляду в загальному порядку.
Тобто, відповідач ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися з позовною заявою про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку позовного провадження, адже, хоча рішення суду від 24 червня 2022 року було скасовано судом апеляційної інстанції, заяву залишено без розгляду, що передбачає право заявника на вирішення питання та захисту прав в судовому порядку.

Крім того, судом 1 інстанції зазначено, що спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 , які залишилися після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не може бути визнана судом відумерлою, оскільки після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину прийняла його дружина, ОСОБА_3 , як спадкоємиця першою черги, про що свідчать спадкова справа, копія якої наявна в матеріалах справи (т. 1 а.с. 171-202).

Таким чином, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання спадщини у вигляді 2/3 частин квартири АДРЕСА_4 , які залишилися після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відумерлою та передача її у власність територіальної громади, оскільки таке діяння буде передчасним, так як остаточно питання про відсутність спадкоємців на частину квартири, належну ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вирішено.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі в частині, що переглядається, встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Також, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  Дніпровської міської ради - залишити без задоволення. 

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: