Справа № 161/8073/24 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/1111/24  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
28 листопада 2024 року                                                 місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
       секретар судового засідання Трикош Н. І.,
з участю представника позивача ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року

В С Т А Н О В Л Е Н О:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») у квітні 2024 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 18 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі - ТОВ «Інфінанс») та ОСОБА_2 на підставі заявки-анкети № 3441012 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0505771663/6. Позичальнику надано кредит у розмірі 9900 грн, строк користування кредитом – 18 днів, строк дії договору – 3 роки, відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом. ТОВ «Інфінанс» належним чином виконав свої зобов`язання за договором. Між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» 11 лютого 2022 року було укладено Договір факторингу № 11-02/22, за яким до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за Договором позики № 0505771663/6 від 18 січня 2021 року. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за договором позики № 0505771663/6 від 18 січня 2021 року. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 08 квітня 2024 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 250 157,19 грн. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, ставить питання про стягнення боргу в розмірі 137 748,68 грн, з яких: 9644,66 грн – заборгованість за тілом кредиту, 128 104,02 грн – заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс». Відповідач не повернув отримані кредитні кошти та не сплатив нараховані, відповідно до умов договору, відсотки за користування кредитними коштами. З урахуванням уточненої позовної заяви просив стягнути з ОСОБА_2 в користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0505771663/6 від 18 січня 2021 року в сумі 137 748,68 грн; судові витрати по справі: 3752,36 грн судового збору та 25 000 грн витрат на правову допомогу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0505771663/6 від 18 січня 2024 року в загальному розмірі 137 748,68 грн, 3028 грн судового збору, 5000 грн витрат на правничу допомогу.
Відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду в частині задоволених позовних вимог. Вважає, що суд неповно з`ясував усі обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному і неупередженому її розгляду, тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Проценти за користування кредитними коштами, за умовами договору позики, можуть бути нараховані лише протягом 18 днів, тобто впродовж строку, на який було надано кредитні кошти, тому заборгованість за відсотками за користування кредитним коштами за договором (з урахуванням розміру денної відсоткової ставки) становить 3146,57 грн. Проценти протиправно нараховувалися після закінчення терміну кредитування. Договором не передбачено нарахування відсотків після закінчення стоку дії договору, який складає 18 днів. Нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим та не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Заявлені позивачем до стягнення 25 000 грн витрат на правничу допомогу не відповідають критерію реальності судових витрат. Суд не звернув увагу на те, що платіжна інструкція, що була приєднана позивачем на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, надавалась ним і в інших справах. Просив скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року в цій справі, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_2 в користь ТОВ « Коллект Центр» заборгованості в розмірі 13 136.85 грн, з яких 9990 грн – заборгованість за тілом кредиту, 3146,58 грн – заборгованість за відсотками.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Коллект Центр» зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним. Розрахунок заборгованості є чітким та зрозумілим. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору в межах його строку дії. Докази належного виконання умов кредитного договору відповідачем в матеріалах справи відсутні. Відповідач здійснив дії, спрямовані на заповнення анкети-заяви на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів у позику. При цьому Договір чи окремі його положення в судовому порядку не оскаржувалися, недійсними не визнавалися, тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Нараховані кредитором проценти не є штрафом, пенею чи процентами річних, тому до правовідносин, що виникли між сторонами, не підлягає застосуванню стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Розмір і порядок нарахування відсотків погоджений сторонами, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір – розумним та справедливим. Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат зі складністю справи та не надав суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Ним було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу, надано докази оплати таких послуг, акт виконаних послуг. Твердження відповідача щодо цієї частини вимог є припущеннями. Просив залишити рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року в цій справі без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник відповідача вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. У Кредитному договорі зазначені нечіткі положення стосовно строку повернення кредиту - містяться дві дати погашення: 18 днів та 36 календарних місяців, що призводить до неправильного тлумачення та розуміння його сторонами договору. Позичальник, як споживач послуг і слабша сторона правочину, вважав, що повинен був повернути його 04 лютого 2021 року. 
В заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу позивач зазначив, що строк кредитного договору становить 3 роки, про що також міститься інформація в акцепті оферти. Строк 18 днів є рекомендованим строком погашення заборгованості, а не строком , впродовж якого кредитор має право нараховувати відсотки. Відсотки, нараховані кредитором, є відсотками за користування кредитом, і не є пенею. Доказів на спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню сторін не надано. Нарахування відсотків за цим кредитним договором відповідає умовам договору. Платіжна інструкція, приєднана до позовної заяви, є підтвердженням проведення авансових платежів по сотнях заявок на надання юридичної допомоги, в тому числі і згідно із заявкою № 471, та не є остаточною оплатою за послуги, надані за актом № 4 від 08 березня 2024 року.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 заперечила вимоги апеляційної скарги відповідача, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Рішення суду оскаржується відповідачем в частині стягнутої суми відсотків за користування кредитом та судових витрат на правничу допомогу, тому колегія суддів переглядає справу виключно в цій частині.
За статтею 626 ЦПК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частинами 1-3 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Судом встановлено, що 18 січня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 шляхом акцептування оферти був укладений Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0505771663/6, відповідно до умов якого, товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки та інші платежі за користування кредитом.
Відповідно до Акцепту оферти від 18 січня 2021 року товариство надало позичальнику кредитні кошти на суму 9990 грн. Строк користування кредитом становить 18 днів. Строк дії договору – 3 роки. Відсоткова ставка за один день користування кредитом (застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації) – 1,75 %, річна ставка – 638,75 % річних. Номінальна відсоткова ставка – 1,75% за один день користування кредитом, застосовується у випадках, передбачених правилами, номінальна річна ставка – 638,75%. Максимальна відсоткова ставка – 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов Договору, максимальна річна ставка – 1277,5%. Інші умови викладені Правилах, з якими позичальник ознайомився до укладення Договору, та які є невід`ємною частиною Договору. Факт підписання ОСОБА_2 акцепту оферти, анкети-заяви, 18 січня 2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором встановлено судом першої інстанції, сторонами не оскаржується, а тому колегія суддів в цій частині не робить правових висновків.
До позивача ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за Договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0505771663/6 від 18 січня 2021 року, укладеним між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 на підставі Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, укладеного з ТОВ «Вердикт Капітал», яке в свою чергу набуло таке право вимоги за Договір факторингу №11-02/22 від 11 лютого 2022 року, укладеному з ТОВ «Інфінанс». За витягом з Додатку № 3 до Договору факторингу № 11-02/22 від 11 лютого 2022 року станом на день відступлення права вимоги ТОВ «Інфінанс», ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за цим кредитним договором у розмірі 137 748,68 грн, з яких 964,60 грн – заборгованість за тілом кредиту, 128 104,02 – заборгованість за процентами.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача розмір заборгованості за цим кредитним договором, що утворилась станом на 11 лютого 2022 року (на час відступлення права вимоги в користь ТОВ «Вердикт Капітал»).
Згідно з пунктом 7.1 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal» проценти за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються з дня отримання включно по день фактичного повернення включно. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання позичальником узятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений у Договорі, (за акцептом оферти – 18 днів) проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень пунктів 7. 3 Правил.
З розрахунку заборгованості встановлено, що після одержання 18 січня 2021 року кредитних коштів на суму 9990 грн, ОСОБА_2 19 січня 2021 року вніс в користь кредитора платіж у розмірі 695 грн, з яких, у порядку, встановленому пунктом 7. 13 Правил, 349,66 грн було направлено товариством на погашення відсотків за користування кредитом (за 18 та 19 січня 2021 року по 174,83 грн (1,75% на день), а решта – 345,34 грн – зараховано на погашення тіла кредиту. 
Зважаючи на те, що позичальник 19 січня 2021 року вчинив дії, передбачені пунктом 8. 2. 2, 8. 3, 8. 6 Правил (повністю сплатив нараховані проценти за фактичну кількість днів користування кредитом) відбулася пролонгація кредиту на кількість днів, що не перевищує кількість днів, на яку було видано кредит. За пунктом 8. 4 Правил, пролонгація кредиту починається з дня погашення нарахованих за фактом користування процентів за поточним кредитом. У період пролонгації застосовується номінальна відсоткова ставка за користування грошовими коштами (пункт 8.7) – 1,75% на день (за акцептом оферти).
Станом на 19 січня 2024 року залишок заборгованості за тілом кредиту складав 9644,66 грн. Строк користування кредитом було пролонговано на період з 19 січня 2021 року по 05 лютого 2021 року (на 18 днів). Всього строк користування кредитом становив з 18 січня 2021 року по 05 лютого 2021 року - 19 днів, з них за 2 календарних дні відсотки за користування кредитом за ставкою 1,75% на день позичальником було сплачено (платіж від 19 січня 2021 року). За 17 днів користування кредитом проценти за користування кредитом нараховано кредитором за ставкою 1,75% на день усього на суму 2869,26 грн. Платежів на погашення кредиту ОСОБА_2 в користь ТОВ «Інфінанс» більше не вносив.
За пунктом 7.7 Правил сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений в договорі фінансового кредиту або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом. З урахуванням умов пункту 7. 1 Правил, у зв`язку із простроченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений у договорі, упродовж періоду з 05 лютого 2021 року по 10 лютого 2022 року (370 календарних днів) відсотки за користування кредитом нараховувались виходячи з максимальної ставки – 3,5% на день. Так, сума заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом (на залишок заборгованості на суму 9644,66 грн) у період з 05 лютого 2021 року по 10 лютого 2022 року становила 124 897,20 грн (337,56 грн на день). Загальна сума заборгованості за відсотками за користування кредитом станом на 10 лютого 2022 року становила 127 766,46 грн (2869,26 грн + 124 897,20 грн).
У зв`язку із існуванням надмірно сплачених позичальником за попередні періоди кредитування (05 січня 2021 року, 07 січня 2021 року, 15 січня 2021 року) коштів на суму 1,52 грн, така сума коштів була зарахована 10 лютого 2022 року кредитором в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором. Зважаючи на те, що такі кошти були спрямовані на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, розмір заборгованості за відсотками з урахуванням цього платежу 10 лютого 2022 року становив 127 764,94 грн. Наступного дня, 11 лютого 2022 року (останній день нарахування відсотків), відсотки за користування кредитом були нараховані кредитором за ставкою 3,5% на день у розмірі 337,56 грн, у результаті чого загальна сума заборгованості за відсотками на день здійснення розрахунку (11 лютого 2022 року) становила 128 104,02 грн.
Позивач заявив про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, що виникла станом на день відступлення прав вимоги за цим договором ТОВ «Інфінанс» в користь ТОВ «Вердикт Капітал» - 11 лютого 2022 року і саме такий розмір заборгованості було враховано судом першої інстанції згідно з наданим позивачем розрахунком: 9644,66 грн – заборгованість за основною сумою кредиту, 128 104,02 грн – заборгованість за відсотками, всього 137 748,68 грн.
Таку ж суму заборгованості за процентами, разом із заборгованістю за тілом кредиту, передано за реєстром боржників від ТОВ «Інфінанс» в користь ТОВ «Вердикт Капітал» на виконання Договору факторингу від 11 лютого 2022 року.
Поданий позивачем розрахунок є детальним, чітким і таким, що відповідає умовам кредитного договору, у тому числі в частині визначення строку користування кредитом в межах якого нараховувалися проценти. Нарахування первісним кредитором процентів здійснювалося впродовж періоду, що не перевищує 36 місяців, як це передбачено умовами договору. Наявні у справі матеріали не містять доказів, в тому числі поданих відповідачем, які б спростовували розрахунок заборгованості від 11 лютого 2021 року. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що припис пункту 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
У справі, що переглядається, проценти за користування кредитними коштами нараховувались кредитором в межах погодженого сторонами строку кредитування на підставі частини 1 статті 1048 ЦК України, що включав у себе і строк користування кредитом, і пролонгацію кредиту (в межах яких нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами за ставкою 1,75% на день), і строк, впродовж якого нараховувались відсотки за користування кредитними коштами за максимальною відсотковою ставкою (3,5% на день), у порядку, визначеному пунктами Правилами. Позивач не заявляв позовної вимоги про стягнення процентів, нарахованих у порядку, визначених частиною 2 статті 625 ЦК України.
Враховуючи, що відповідач, підписавши Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, погодився з його умовами, немає підстав вважати, що умови такого договору про порядок та строк застосування процентних ставок не були відомі відповідачу. 
Суд першої інстанції правильно врахував ту обставину, що позивач, заявляючи про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним договором у сумі, що утворилась станом на день відступлення права вимоги ТОВ «Інфінанс» в користь ТОВ «Вердикт Капітал» 11 лютого 2022 року, вказав іншу (більшу) суму, ніж та, що зафіксована у розрахунку заборгованості від 11 лютого 2022 року, не обґрунтувавши таку суму належним чином.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що нарахування процентів за користування кредитом відбулось на підставі несправедливих умов, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності, по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві. Такого висновку дійшов Верховний Суд, аналізуючи положення пункту 6 частини 1 статті 3 і частини 3 статті 509 Цивільного кодексу та норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору у постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16.
Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 444/484/15-ц визначено, що за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. 
Предметом положень договору, які регулюють порядок нарахування процентів за користування кредитом, є не компенсація у разі невиконання зобов`язань, а самі умови користування оплатним кредитом та його повернення, які є істотними умовами самого договору, оскільки визначають вартість зобов`язань за отриманні кошти та порядок їх повернення, що узгоджуються сторонами в момент укладення договору та не відносяться до тих умов, які врегульовані статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому така норма матеріального права до застосування у правовідносинах в цій справі не підлягає.
Таким чином, висновок суду першої інстанції в частині розміру заборгованості, у тому числі за нарахованими відсотками, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача (нового кредитора), в межах заявлених позовних вимог є правильним та відповідає нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, що суд першої інстанції визнав установленими. Підстави для скасування рішення суду відсутні.
Доводи відповідача в частині стягнутих з нього в користь позивача витрат на правничу допомогу підлягають відхиленню.
Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1-6 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи встановлено, що у позовній заяві ТОВ «Коллект Центр» заявив до стягнення з відповідача ОСОБА_2 25 000 грн витрат на правничу допомогу. До позову приєднано Заявку на надання юридичної допомоги № 471 від 01 березня 2024 року з попереднім (орієнтовним) розрахунком витрат на правничу допомогу, копію прайс-листа адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», копію платіжної інструкції № 04221260000 від 15 березня 2024 року на суму 75 000 грн, витяг з Акту № 4 про надання юридичної допомоги від 08 березня 2024 року (по справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за договором № 0505771663/6).
З урахуванням заперечень представника відповідача ОСОБА_3 щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, викладених у відзиві на позовну заяву від 09 травня 2024 року, суд першої інстанції зменшив розмір витрат до 5000 грн. Такий розмір витрат на правничу допомогу відповідає критеріям розумності, реальності та співмірності із наданим адвокатом обсягом та змістом правничих послуг.
За змістом частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційна скарга не містить клопотання відповідача (його представника) про прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів та обґрунтувань неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що копію платіжної інструкції № 04221260000 від 15 березня 2024 року на суму 75 000 грн позивач надавав до різних справ на підтвердження його витрат на правничу допомогу, оскільки докази, на які представник відповідача посилається в апеляційній скарзі, не подавалися до суду першої інстанції.
Рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права та матеріального права, підстав для його скасування немає і рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2024 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді