УХВАЛА
05 грудня 2024 року 
м. Київ
справа № 540/1125/22
адміністративне провадження № К/990/44144/24 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №540/1125/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 10 січня 2022 року № 3-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »;     
- поновити її на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів і з фізичних осіб в управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі за адресою: м. Нова Каховка, вул. Горького 11-а;     
- зобов`язати Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 січня 2022 року по 08 лютого 2022 року у загальній сумі 21178,71 грн, якщо дата поновлення буде іншою то відповідно розрахунок повинен бути змінений;
- стягнути з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, моральну шкоду у сумі 21937,50 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 10.01.2022 № 3-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ".
Зобов`язано Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб в управління податкового адміністрування фізичних осіб м Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 січня 2022 року по 31 липня 2024 року у загальній сумі 675643,68грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.
  В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року  скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Не погодившись із оскаржуваним судовим рішенням, позивач звернулася до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою. 
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для її повернення скаржнику з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду,  викладені у постановах від 11 травня 2023 року у справі №380/9574/21, від 12 жовтня 2023 року у справі №380/10238/21, від 02 листопада 2023 року у справі №380/9055/22, від 25 липня 2019 року у справі №807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі №813/1715/16.
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.
У справах №380/9574/21, №380/10238/21, №380/9055/22, позивачів було звільнено   згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Зокрема, у справі №807/3588/14 звільнення відбулося  за підпунктом "г" п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ 24 жовтня 2014 року у зв`язку з поданням позивачем рапорту про його звільнення.  
У справі №813/1715/16 позивача звільнено з займаної посади відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Натомість, у справі, в якій подано дану касаційну скаргу позивача звільнено згідно з пунктом 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу».
Отже, наведені скаржником постанова Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки судів.
За таких обставин посилання заявника касаційної скарги, що рішення у цій справі прийняті судами першої та апеляційної інстанцій без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, є необґрунтованими.
З огляду на це Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Доводи, наведені позивачем у касаційній скарзі, зводяться до цитування норм законодавства України, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. 
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №540/1125/22    повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                            В.  М.  Соколов