Номер провадження: 22-ц/813/4628/24 
Справа № 523/8470/23
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.10.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2024 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, 

В С Т А Н О В И В:
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради.
В обґрунтування позову зазначив, що 12.11.2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1679 був зареєстрований шлюб між сторонами, який за рішенням суду від 18.05.2021 року було розірвано.
У період шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 08.04.2008 року, батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Після фактичного припинення шлюбних відносин та спільного проживання, сторони в добровільному порядку вирішили, що їхній неповнолітній син — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , буде проживати та знаходитись на утриманні у його батька ОСОБА_1 .
Отже, з січня 2021 року син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на повному утриманні позивача та проживає разом з батьком ОСОБА_1 . Позивач постійно оплачує витрати по вихованню сина, витрати на лікування, витрати на оплату квартири і комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, а також всі витрати на проживання свого сина.
Мати неповнолітньої дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_3 не заперечує про повне знаходження неповнолітньої дитини на утриманні у його батька ОСОБА_1 , з 2021 року по теперішній час.
У зв`язку з чим позивач просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ОСОБА_1 .
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування – Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини — закрито.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2024 року скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлено с порушенням ст. 13 ЦПК України, так як судом першої інстанції не було досліджено в повній мірі усі заявлені позивачем вимоги, оскільки 10.11.2023 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява в порядку ст. 49 ЦПК України, згідно якої позивач просив суд: визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із своїм батьком ОСОБА_1 , за місцем реєстрації та проживанням позивача, встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає окремо від своєї матері ОСОБА_3 , що знаходиться на утриманні його батька ОСОБА_1 . Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на вищевказану заяву та закрив провадження.
Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 01.10.2024 року на 15.30 годину, ОСОБА_3 , Служба у справах дітей ОМР, Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації ОМР, до суду не з`явились, причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
Присутній в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Шкода В.М. не заперечувала проти розгляду справи за фактичною явкою.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Таким чином, враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі та керуючись п.2 ч. 1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг 15 річного віку, відповідно до ст. 160 ч.3 СК України у разі якщо батьки дитини проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначає самостійно, з урахуванням вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутній предмет спору.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Матеріалами справи встановлено.
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просив суд: визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ОСОБА_1 .
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини передано за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Підготовче судове засідання призначено на 18 липня 2023 року о 16.00 год. у залі судового засідання в приміщенні суду.
18.07.2023 року в судове засідання сторони не з`явились, було вирішено ряд процесуальних питань за клопотаннями представника позивача про залучення в якості третьої особи, яка е заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Службу у справах дітей ОМР, Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації ОМР.
Сторони розписались про наступне судове засідання на 18.09.2023 року.
18.09.2023 року в судове засідання сторони не з`явились, учасників справи повідомлено про наступне судове засідання на 10.11.2023 року.
10.11.2023 року в судове засідання сторони не з`явились.
10.11.2023 року канцелярією суду було зареєстровано заяву в порядку ст.49 ЦПК України, від представника позивача ОСОБА_2 , зі змісту якої вбачається, що позовні вимоги збільшені та з урахуванням збільшених позовних вимог, просить суд: визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із своїм батьком ОСОБА_1 , за місцем реєстрації та проживанням позивача; встановити факт самостійного виховання, перебування на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає окремо від своєї матері ОСОБА_3 , що знаходиться на утриманні його батька ОСОБА_1 .
21.12.2023 року в судове засідання сторони не з`явились.
18.01.2024 року в судове засідання сторони не з`явились.
15.02.2024 року постановлено оскаржувану ухвалу, якою закрито провадження у справі, за відсутності предмету спору.
Колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, за правилами частини другої статті 16ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.
Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Зміст спірних матеріальних правовідносин сторін становлять права та обов`язки, тому відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами. Отже відсутність спірного матеріального правовідношення, тобто відсутність предмета судового розгляду, тягне за собою припинення провадження у справі. Підстави припинення матеріального правовідношення як цивільного зобов`язання визначені Цивільним кодексом України. І лише за відсутності спору сторін щодо відповідних прав та обов`язків і відсутності з боку жодної із сторін дій, які свідчать про наявність між ними неврегульованих спірних питань, може йтися про закриття провадження в справі на підставі п.2 ч.1ст. 255 ЦПК України - у зв`язку із відсутністю предмета спору.
Згідно із позицією Верховного Суду, сформованою у справі №638/3792/20 від 20.09.2021 року, закриття провадження у справі на підставі пункту другого частини першої статті 255ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній, як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.
Застосовуючи п.2 ч.1ст. 255 ЦПК, суд першої інстанції констатував, що на час розгляду справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг 15 річного віку, відповідно до ст. 160 ч.3 СК України у разі якщо батьки дитини проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначає самостійно, з урахуванням вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутній предмет спору.
Проте, як вбачається з матеріалів справи ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. 
Підготовче судове засідання призначено на 18 липня 2023 року о 16.00 год. у залі судового засідання в приміщенні суду.
Ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення до судового розгляду по суті матеріали справи та ЄДРСР не містять.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України визначено, що завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.
Частиною 2 ст. 197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та у разі необхідності розглядає відповідні заяви; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання, тощо.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 49. ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
10.11.2023 року на адресу суду надійшла заява в порядку ст.49 ЦПК України, від представника позивача ОСОБА_2 , в якій збільшено позовні вимоги.
15.02.2024 року ухвалою суду першої інстанції закрито провадження у справі, за відсутності предмету спору так як неповнолітня дитина на час розгляду справи досягла 14 річного віку. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції йому виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідно було відмовити. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)».
Крім того, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження з підстав відсутності предмету спору, оскільки до закінчення підготовчого провадження, при розгляді справи в порядку загального позовного провадження, користуючись правами ст. 49 УПК України, представник позивача збільшив позовні вимоги з однієї до двох, додавши вимогу про встановлення факту самостійного виховання, перебування на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає окремо від своєї матері ОСОБА_3 , що знаходиться на утриманні його батька ОСОБА_1 .
У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право помилкового передчасного висновку про постановлення ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, як щодо вимог про встановленя місця проживання дитини , яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду, не взявши до уваги, що позивачем було збільшено позовні вимоги, тому суду необхідно розглянути по суті інші заявлені позовні вимоги, та винести відповідне рішення.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2024 року – скасувати, справу направити до Овідіопольського районного суду Одеської області для продовження розгляду справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 15.10.2024 року

Головуючий:                                                         О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        А.П. Заїкін

                                                               С.О. Погорєлова