ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 14 жовтня 2024 р. 	Справа № 440/11506/23	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 (ухвалене суддею А.Б. Головко) по справі № 440/11506/23
за позовом      ОСОБА_1  
до     Військової частини НОМЕР_1        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 18.04.2022 по 27.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022; зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 18.04.2022 по 27.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразових виплат - грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік; одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2014 № 460 із використанням відповідного показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, 01.01.2023 та відповідного тарифного коефіцієнту; зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразові виплати - грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік; одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2014 № 460 із використанням відповідного показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, 01.01.2023 та відповідного тарифного коефіцієнту з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 18.04.2022 по 27.12.2022 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити за період з 18.04.2022 по 27.12.2022 перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 (основних та додаткових його видів, а також премії), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з п. 4 постанови № 704, та провести його виплату, з урахуванням раніше сплачених сум; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 20 календарних днів основної відпустки за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за 20 календарних днів основної відпустки за 2022 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови № 704, та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм  процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024  та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм   процесуального права, а саме зазначає, що  позивачем порушено  встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, строк  звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції  розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги відповідача, що позивач, звертаючись до суду 08.08.2023 з позовними вимогами про  нарахування та  виплату йому в належному розмірі грошового забезпечення за період з 18.04.2022 по 27.12.2022,   порушено строк звернення, передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, строк, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався  27.12.2022 в день вручення йому     наказу   командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.12.2022 № 262, яким позивача виключено зі списків частини та у якому  прописані всі види виплат, що належні йому при звільненні, суд апеляційної інстанції вважає помилковими  з наступних підстав.
Згідно із ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Судовим розглядом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 по особовому складу від 17.12.2022 № 154-РС за підпунктом Г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України про військову службу та військовий обов`язок», молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено в запас з військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.12.2022 № 262 позивача  виключено зі списків особового складу Військової частини з 27.12.2022, проте,  згідно із випискою   по картці    Приват Банка  позивача, розрахунок відповідачем проведено не одразу, оскільки кошти   надходили на карту позивача частинами. Останнє надходження коштів  від Військової частинини було   19.01.2023.
Позивач, вважаючи  що грошове забезпечення при звільненні 19.01.2023 року виплачено  не у повному обсязі, 30.01.2023     звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення неповного розрахунку під час звільнення ОСОБА_1 та  зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому одноразову допомогу у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 по справі 440/819/23 ОСОБА_1 , зокрема,     відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у порядку письмового провадження), а також витребувано від Військової частини НОМЕР_1 відомості про розмір грошового забезпечення за видами виплат, нарахованого ОСОБА_1 при звільненні з військової служби, а також письмові пояснення щодо підстав невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.
01.05.2023, у зв`язку з тим, що на виконання  вищезазначеної ухвали  суду так відповідачем не надано жодної інформації чи фінансових документів розрахунку його грошового забезпечення, позивачем до суду подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій  він просив: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення неповного розрахунку під час звільнення ОСОБА_1 ; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, виходячи з його грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 27.12.2022; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2022 рік, виходячи з його грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, станом на день виключення зі списків особового складу 27.12.2022; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 18.04.2022 по 27.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, з урахуванням раніше виплачених сум та, з утриманням належних податків та зборів; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 18.04.2022 по 27.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.08.2023 по справі 440/819/23  вищезазначена   заява позивача  повернута заявнику без розгляду, у зв`язку із пропуском граничного строку на подання такої заяви та роз`яснено, що повернення відповідної заяви не позбавляє позивача права на звернення до суду з окремим позовом, у зв`язку з чим 08.08.2023  позивач   звернувся із новим позовом з вимогами    аналогічними тим, які ним були заявленні у заяві від 01.05.2023  про уточнення позову по справі 440/819/23.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом, окільки з первинним позовом ОСОБА_2 звернувся в межах  тримісячного строку, передбаченого законодавством.
Судовим розглядом встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 17.04.2022 призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", що підтверджено копією військового квитка серії НОМЕР_2 та   зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2022 № 262 молодшого сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву 47 запасної роти, звільненого (у запас) з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.12.2022 № 154-РС за п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 27.12.2022 виключено зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, рішення Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 та рішення Міністерства оборони України від 10.03.2022 № 248/1227, ОСОБА_1 наказано вимплатити: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 333% від посадового окладу; надбавка за особливі проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу. 
Виплатити  грошову компенсацію за 20 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік в порядку, передбаченому абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зобов`язано виплатити.
Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових  питань та грошову допомогу на оздоровлення  за 2022 рік. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 у справі № 440/819/23 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, збов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідачем ні на  адвокатський запит, ні на виконання  ухвали Полтавського окружного адміністративного суду 01.05.2023 по справі 440/819/23,   не надано інформації чи фінансових документів,   стосовно нарахування грошового забезпечення позивача з урахуванням усіх складових, які входять до структури виплат.   
Позивач, вважаючи протиправними діями Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 18.04.2022 по 27.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, а також протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразових виплат - грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік; грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік; одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2014 №460 із використанням відповідного показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, 01.01.2023 та відповідного тарифного коефіцієнту, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив   з того, що виплата грошового забезпечення,  грошової допомоги на оздоровлення грошової компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки,  залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
          Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч. 1 ст. 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (в подальшому - Закон №2232-ХІІ)).
Статтею 1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 за № 2011-ХІІ (в подальшому - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону №2011-ХІІ).
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Тобто грошове забезпечення включає в себе усі, встановлені законом, надбавки, доплати та винагороди, передбачені під час проходження служби.
Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 Постанови № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”.
Тобто, на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: “ 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
29.01.2020 Шостий апеляційний адміністративний суд своєю постановою у справі № 826/6453/18 визнав протиправним та скасував пункт 6 Постанови № 103, який вносив зміни в п. 4 Постанови № 704.
Таким чином, з дня набрання чинності постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 діє редакція п. 4 постанови №704, яка була чинною до внесення вказаних змін, тобто з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Отже, з 29.01.2020   відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.
Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 по справі № 826/9052/18 було викладено висновки про необхідність зобов`язання Кабінету Міністрів України скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 стосовно внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, що додатково свідчить про неможливість застосування п. 4 Постанови № 704 в редакції Постанови № 103.
З 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
Встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Статтею   7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 14.11.2019 р. № 294-ІХ встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01.01.2020 року для працездатних осіб - 2102 гривні, статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” від 15.12.2020 р. № 1082-IX визначено, що станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2270,00 грн.; статтею 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено, що станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2481 грн.; статтею 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено, що станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2684 грн.
Отже, з 29.01.2020 оклад за посадою та оклад за військовим званням повинен розраховуватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, який з 01.01.2020 було збільшено, внаслідок чого настала подія підвищення розміру винагороди за службу військовослужбовця.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ не втратила чинності і має вищу юридичну силу за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін, внесених Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704,   грошове забезпечення позивача,  у спірний період, необхідно обраховувати    із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного календарного року дкидаються, від 5 і вище – заокруглюються до десяти гривень.
Частиною 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII, передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п. 1 розд. ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (в подальшому – Порядок № 260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України “Про розвідку”, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 101 Закону № 2011-ХІІ, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до п. п. 5, 6 розд. ХХХІ Порядку № 260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення. Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Отже, виплата грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення, грошова компенсація за невикористанні дні основної відпустки, безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суд упершої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є: визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 18.04.2022 по 27.12.2022 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022; зобов`язання відповідача здійснити за період з 18.04.2022 по 27.12.2022 перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 (основних та додаткових його видів, а також премії), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови № 704, та провести його виплату, з урахуванням раніше сплачених сум; визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 20 календарних днів основної відпустки за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022; зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за 20 календарних днів основної відпустки за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022; зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2022 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови № 704, та провести їх виплату з урахуванням раніше сплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; пу. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 по справі № 440/11506/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін