Справа № 463/14026/21                        Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 22-ц/811/2063/24                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 жовтня 2024 року м.Львів

Справа № 463/14026/21
   Провадження № 22ц/811/2063/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого -   Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сідака Павла Петровича на рішення Личаківського районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 22 травня 2024 року у складі судді Нора Н.В. у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , про зобов`язання до вчинення дій та встановлення порядку виконання ухваленого рішення,- 
встановив:
13 грудня 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій та встановлення порядку виконання ухваленого рішення. Просить ухвалити рішення про зобов`язання відповідача усунути перешкоди ІНФОРМАЦІЯ_1 у користуванні службовим жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та передачі згідно з актом ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити порядок виконання рішення суду шляхом надання ОСОБА_1 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили для звільнення вказаного службового жилого приміщення від особистих речей та передачі цього приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно наказу Голови Держприкордонслужби України №183-ос від 30 квітня 2010 року полковник ОСОБА_1 в період з 30 квітня 2010 року по 22 травня 2011 року проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді заступника начальника регіонального управління з тилу - начальника тилу. Під час проходження військової служби відповідач був зарахований на квартирний облік для отримання житлової площі у м.Львові зі складом сім`ї на одну особу. За даним місцем проходження служби на склад сім`ї з трьох осіб (він, дружина і син) рішенням спільного засідання командування та житлової комісії Львівського гарнізону ЗхРУ у відповідності до протоколу №9 від 29 жовтня 2010 року ОСОБА_1 забезпечений службовим житловим приміщенням, а саме: трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 житловою площею 38,4 кв.м. Наказом директора Департаменту ЖГ №671 від 26 грудня 2011 року дану службову квартиру закріплено за ОСОБА_1 та членами його сім`ї з видачею 11 січня 2012 року службового ордера №000369. Службове житло надавалось відповідачу на час проходження військової служби у АДРЕСА_2 . Згідно наказу Голови Державної прикордонної служби України №467-ос від 15 вересня 2011 року (наказ про переміщення до нового місця служби) відповідач вибув для подальшого проходження служби у Східне Регіональне Управління (Військова частина НОМЕР_2 ). Рішенням спільного засідання командування та житлової комісії Львівського гарнізону ЗхРУ (протокол №8 від 15 листопада 2011 року) відповідач знятий з квартирного обліку з членами його сім`ї, однак отримане житло у м.Львові не здав. Зазначає, що під час проходження військової служби у Східному Регіональному Управлінні у м.Харкові на аналогічній посаді як і у м. Львові, ОСОБА_1 отримав «службове» житлове приміщення у с. Пісочин Харківського району Харківської області, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (житлова площа - 30,3 кв.м, загальна площа 54,5 кв. м) разом з членами своєї сім`ї: дружиною та сином (протокол засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 3 вересня 2015 року №9). Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 7 серпня 2017 року № 398-ос ОСОБА_1 вибув для подальшого проходження військової служби у Південне Регіональне Управління (Військова частина НОМЕР_3 ) у АДРЕСА_4 . Аналогічно як і у м. Львові, «службове» житлове приміщення в с.Пісочин відповідач не здав. Постановою Харківського апеляційного суду від 25 січня 2021 року, залишено без змін рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2019 року, яким відмовлено у задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , з участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням та виселення без надання іншого жилого приміщення. Тобто ОСОБА_1 не втратив права користуватись житловим приміщенням у с. Пісочин. Крім цього, чинення перешкод в користуванні службовою квартирою підтверджується проживанням відповідача протягом проходження військової служби у м. Одеса, та м. Київ. Зазначає, що під час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку (лист від 19 листопада 21 року № 70-4606-21, протокол № 3 від 24 травня 19 року до 12 вересня 10 року, протокол № 5). Згідно Декларації за 2018 року, поданої 25 лютого 2019 року, він проживав у м.Одесі (кімната площею 12 кв.м, власник - ОСОБА_6 ). Під час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_6 проживав у спеціальному приміщенні за адресою: АДРЕСА_5 , яке призначене для тимчасового проживання військовослужбовців (лист коменданта Окремої комендатури охорони і забезпечення від 18 листопада 21 року № 70-3886-21). На квартирному обліку Західного регіонального управління перебуває 315 осіб, тому створені перешкоди ОСОБА_1 у використанні службового житла порушують права військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку для отримання службового житла. Вказує, що станом на час подання позову у вказаній квартирі АДРЕСА_6 ніхто не зареєстрований. На квартирному обліку у Львівській загальногарнізонній черзі ОСОБА_1 , члени його сім`ї та мати ОСОБА_7 не перебувають. Угода найму «службового» житлового приміщення відсутня. Стверджує, що рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 949 від 11 листопада 11 року квартирі Західного регіонального управління квартирі АДРЕСА_1 надано статус службової та зобов`язано провести закріплення згідно з вимогами чинного законодавства. Згідно довідки заступника головного бухгалтера ІНФОРМАЦІЯ_1 від 8 жовтня 2021року вказана службова квартира перебуває на бухгалтерському обліку регіонального управління (ЄДРПОУ 14321647). ОСОБА_1 втратив право користування службовою квартирою у м. Львові, що встановлено судом у справі №463/6203/17, на квартирному обліку у Львівській загальногарнізонній черзі не перебуває, військову службу в АДРЕСА_2 не проходить, проживати, розпоряджатись даним «службовим» житловим приміщенням жодного законного права не має. Стверджує, що відповідач зобов`язаний усунути перешкоди у використанні службового житла за призначенням. Вказує, що звернення до суду з цим позовом викликане, крім іншого, нагальною суспільною необхідністю, оскільки існує черга працівників, які можуть претендувати на заселення у службове житло такої площі, що неможливе через перешкоди, які чиняться відповідачем.
Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 22 травня 2024 року задоволено позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій та встановлення порядку виконання ухваленого рішення. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ІНФОРМАЦІЯ_1 в користуванні службовим жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом звільнення та передачі згідно з актом ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено порядок виконання рішення суду шляхом надання ОСОБА_1 десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили для звільнення службового жилого приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 , від особистих речей та передачі даного службового жилого приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржує представник ОСОБА_1  - адвокат Сідак П.П. Посилається на неправильне застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що стало причиною невідповідності законності та обґрунтованості  судового рішення. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити. Вказує, що ОСОБА_1  вважав, що якщо він проходить військову службу у підрозділах охорони державного кордону у відповідних умовах, та що при певному стажі роботи (військової служби) матиме соціальні гарантії від держави у вигляді забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання. Вважає, що виселення  ОСОБА_1  не буде співрозмірним і покладе на нього надмірний тягар, у вигляді позбавлення його єдиного місця проживання, після звільнення в запас зі служби в Державній прикордонній службі України.На даний час відповідач не забезпечений житлом. Відповідно до законодавчих норм, держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями. При вступі на військову службу відповідачу державою гарантоване певне забезпечення і компенсації з бюджету, а звуження обсягу цих прав є недопустимим.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Встановлено, щоу відповідності до наказу Голови Державної прикордонної служби України №183-ос від 30 квітня 2010 року ОСОБА_1 в період з 30 квітня 2010 року по 22 жовтня 2011 року проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді заступника начальника регіонального управління з тилу - начальника тилу.
Під час проходження військової служби відповідач був зарахований на квартирний облік для отримання житлової площі в м.Львові зі складом сім`ї - одна особа. За даним місцем проходження служби на склад сім`ї з трьох осіб (він, дружина і син) рішенням спільного засідання командування та житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 у відповідності до протоколу №9 від 29 жовтня 2010 року ОСОБА_1 був забезпечений службовим житловим приміщенням, а саме: трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 , житловою площею 38,4 кв.м. Наказом директора Департаменту ЖГ №671 від 26 грудня 2011 року дану службову квартиру закріплено за ОСОБА_1 та членами його сім`ї з видачею 11 січня 2012 року службового ордера №000369 з включенням до такого всіх членів сім`ї військовослужбовця.
Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 949 від 11 листопада 2011 року квартирі АДРЕСА_1 надано статус службової Західного регіонального управління та зобов`язано провести закріплення згідно з вимогами чинного законодавства.
Згідно довідки заступника головного бухгалтера ІНФОРМАЦІЯ_1 від 8 жовтня 2021року ця службова квартира перебуває на бухгалтерському обліку регіонального управління.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього.
Службове житлове приміщення - це таке житлове приміщення, що перебуває у державній, комунальній власності, яке у зв`язку з характером трудових відносин призначене для більш близького проживання працівників. Призначенням службового житла є забезпечення можливості працівників проживати поблизу від роботи, враховуючи особливий характер їх роботи.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, визначено постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року.
Пунктом 19 Порядку визначено, що у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням - грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.
Згідно із рішенням житлової комісії Львівського гарнізону Західного регіонального управління ДПСУ № 9 від 28 жовтня 2010 року службове житло надавалось ОСОБА_1 на час проходження ним військової служби у м.Львові. Надалі відповідач мав зараховуватися на облік за новим місцем служби разом із членами сім`ї зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, що й було дотримано.
Відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України №467-ос від 15 вересня 2011 року (наказ про переміщення до нового місця служби) відповідач вибув для подальшого проходження служби у Східне Регіональне Управління (Військова частина НОМЕР_2 ).
Встановлено, що під час проходження військової служби у Східному Регіональному Управлінні у м. Харкові на аналогічній посаді як і у м. Львові, ОСОБА_1 , отримав «службове» житлове приміщення у с. Пісочин Харківського району Харківської області, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 , житлова площа 30,3 кв.м, загальна площа 54,5 кв.м на АДРЕСА_8 , разом з членами своєї сім`ї: дружиною та сином (протокол засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 від 3 вересня 2015 року № 9).
Рішенням спільного засідання командування та житлової комісії Львівського гарнізону ЗхРУ протоколом №8 від 15 листопада 2011 року відповідач був знятий з квартирного обліку за попереднім місцем служби у м. Львові з членами сім`ї, однак утримуване житло у м. Львові не здав.
Згідно із листом Східного регіонального управління Держприкордонслужби України №70/8387-23-Вих. від 17 листопада 2023 року службове житло, отримане за попереднім місцем служби, відповідач не здав.
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17 січня 2019 року у справі №463/6203/17, залишеним без змін Львівським апеляційним судом від 6 серпня 2019 року та постановою Верховного Суду від 17 квітня 2020 року, частково задоволено позов Західного регіонального управління Держприкордонслужби України до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 . Виселено із займаного службового житла ОСОБА_7 без надання іншого житла. В частині позовних вимог щодо зобов`язання ОСОБА_1 здати службову квартиру відмовлено. В мотивувальній частині рішення суду зазначено, що ОСОБА_1 , будучи забезпечений службовим приміщенням за новим місцем проходження служби у м.Харкові, втратив право користування службовою квартирою у м. Львові. У спосіб добровільного зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання на АДРЕСА_9 ОСОБА_1 виконав вимоги закону та підзаконних нормативно-правових актів щодо необхідності звільнення службового житлового приміщення за попереднім місцем служби. Після цього, в тому числі станом на час розгляду справи судом, у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для зайняття цього приміщення.
Встановлено, що ОСОБА_1 втратив право користування спірною службовою квартирою у м.Львові, оскільки вибув для подальшого проходження служби у Східне Регіональне Управління, на квартирному обліку у Львівській загальногарнізонній черзі не перебуває, військову службу в АДРЕСА_2 не проходить, а створені ним перешкоди у використанні службового житла посягають на права військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку для отримання службового житла, відтак, проживати, розпоряджатись даним «службовим» житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 жодного законного права відповідач не має, відповідно зобов`язаний усунути перешкоди у використанні службового житла за призначенням. 
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення із визначеною структурою. Держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства втому числі і право на забезпечення житлом за рахунок держави.
Згідно із ст. 28 цього Закону забезпечення діяльності органів Державної прикордонної служби України здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону через державне оборонне замовлення та закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти. Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування сприяють Державній прикордонній службі України, її органам у розв`язанні житлових та інших соціально-побутових проблем, забезпеченні транспортними засобами і зв`язком. Житло державного житлового фонду, що звільняється військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, передається у встановленому порядку її відповідним органам для його повторного заселення. Державна прикордонна служба України має службові приміщення та інші споруди, об`єкти охорони здоров`я, навчального, науково-дослідного, господарського та соціально-культурного призначення, службовий житловий фонд. Майно, закріплене за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону Адміністрацією Державної прикордонної служби України, органами Державної прикордонної служби України, її навчальними закладами, установами та організаціями, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією підлягають виселенню зі службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.
З висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах та відповідають встановленим обставинами, не спростовані доводами апеляційної скарги, належить погодитися. Підстави для скасування рішення не встановлені.
Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сідака Павла Петровича залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2024 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк