Номер провадження: 22-ц/813/5736/24 
Справа № 947/7636/24
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2024 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., З
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Луняченко В.О. 06 травня 2024 року у м. Одеса, -
встановила:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів.
У первісній позовній заяві позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми 750,00 грн. на місяць на 1/3 частину від усіх щомісячних доходів відповідача.
25 квітня 2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, у якій позивач просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються у твердій грошовій сумі з 750,00 грн. до 5000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вимоги про збільшення розміру аліментів обґрунтовані виявленим ОСОБА_1 фактом набуття у власність відповідача нерухомого майна – 1/2 частини квартири та отримання відповідачем нових професійних навиків, що підтверджується проходженням навчання зі спеціальності «Поглиблений курс практичної дієтології та нутриціології», а також погіршення матеріального стану позивача і наявність захворювання у дитини у вигляді встановленого 11 грудня 2023 року неврологом діагнозу: «Астеноневротичний синдром», що підтверджує затримку розвідку та поганого поточного стану дитини.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не розглянув питання про зміну предмету позову та не вирішив питання про подальший розгляд справи.
Крім того, суд помилково визнав стан здоров`я дитини як підставу для стягнення додаткових витрат, оскільки, у даному випадку, такий стан здоров`я є підставою для збільшення розміру аліментів.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року у справі №523/4544/14ц були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошової сумі у розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 26 березня 2014 року і до повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на погіршення свого матеріального стану та погіршення стану здоров`я дитини, а також поліпшення матеріального стану відповідача, який отримав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 червня 2021 року 1/2 частку квартири, площею 70 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та проходження ОСОБА_2 у лютому 2024 року «Поглибленого курсу практичної дієтології та нутриціології».
Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 2 ст. 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відносно наявності погіршення майнового стану позивачці, суду були надані відомості по її доходи у період 2012-2022 роки, однак не зазначено, чи дійсно ОСОБА_1 із дитиною тимчасово мешкає за межами України, де має можливість отримувати соціальну допомогу, також у матеріалах справи відсутні відомості про доходи (їх відсутність) позивачки у період 2022-2024 років.
Щодо отримання відповідачем у спадщину нерухомого майна, то судом першої інстанції вірно зазначено, що успадковане та отримане в дар майно не є доходом, який враховується при визначенні розміру аліментів, що кореспондується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 15 червня 2022 року у справі № 682/1277/20.
Крім того, судом у рішенні обґрунтовано визначено, що факт проходження відповідачем курсу з будь-якої спеціалізації не є фактом отримання доходу, а є лише припущенням про можливе отримання доходу внаслідок отримання спеціалізації, і така обставина не може бути правовою підставою для збільшення розміру аліментів.
Згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Згідно ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
У постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 Верховний Суд зазначав про хворобу дитини як особливу обставину, що потребує додаткових витрат. У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 Верховним Судом зроблено висновок, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем витрати, пов`язані із захворюванням дитини, є додатковими витратами у розумінні Сімейного кодексу України, та мають окрему процедуру стягнення шляхом звернення із відповідною позовної заявою.
Також судом враховано, що мінімальний розмір аліментів в Україні встановлений у розмірі 50% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку а тому, якщо розмір аліментів, який було раніше присуджений за рішенням суду, є меншим ніж визначений законом мінімальний розмір, то розмір аліментів, який стягується, повинен бути перерахований виконавцем у рамках виконавчого провадження без додаткового рішення суду.
З першого січня 2024 року в Україні прожитковий мінімум встановлений для дітей від шести до вісімнадцяти років у розмірі 3196 грн, відповідно, мінімальний розмір аліментів з 01 січня 2024 року встановлений у розмірі 1584,50 грн.
Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що суд не розглянув питання про зміну предмету позову та не вирішив питання про подальший розгляд справи, то колегія суддів зазначає, що у описовій частині оскаржуваного судового рішення судом було зазначено про зміну позовних вимог, а у мотивувальній частині рішення судом надано правову оцінку саме зміненим позовним вимогам, у зв`язку із чим колегія суддів доходить до висновку, що порушення судом норм процесуального права, у даному випадку, не може бути підставою для скасування рішення, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи.
Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що суд помилково визнав стан здоров`я дитини як підставу для стягнення додаткових витрат, оскільки, у даному випадку, такий стан здоров`я є підставою для збільшення розміру аліментів, то колегія суддів зазначає, що позивачем судам першої та апеляційної інстанцій не було надано достатню кількість належних і допустимих доказів на підтвердження того, що погіршення стану здоров`я дитини після визначення розміру аліментів не носить короткострокового характеру, а є стійким розладом функцій організму, який призводить до обмеження життєдіяльності дитини, у зв`язку із чим розмір аліментів, що стягуються на її утримання, підлягав збільшенню.
Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ґрунтуються на припущеннях, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 травня 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 травня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

       А.П. Заїкін

       О.М. Таварткіладзе