ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
12 грудня 2024 року
м.Харків
справа № 638/8260/24
провадження № 22-ц/818/3900/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.
учасники справи:
позивач – Моторно (транспортне) страхове бюро України
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2024 року, постановлене суддею Тимченко А.М., 
в с т а н о в и в:
У травні 2024 року Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 47524,11 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2024 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою, грошові кошти в сумі 45811,29 грн, а також вартість послуг експерта у розмірі 1712,82 грн, а всього грошові кошти у розмірі 47524,11 грн. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір в розмірі 3028,00 грн 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Жукова В.М. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що 09.12.2021 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за домовленістю було визначено розмір матеріальної шкоди внаслідок ДТП - 1400 долл. США, та проведено розрахунок, підтверджений власноручною розпискою ОСОБА_3 . Зазначеною розпискою підтверджено відсутність на дату видачі розписки звернення потерпілого за страховою виплатою до МТСБУ та відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_1 . При цьому потерпілий свідомо погодився на відшкодування у розмірі, меншому ніж визначений Звітом № 1278. Підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні. Вважає, що позивач мав відмовити у здійсненні виплати. Також судом першої інстанції не було залучено ОСОБА_3 у якості співвідповідача у справі, що не дало змоги достеменно встановити дійсні обставини справи, що в свою чергу призвело до порушення прав відповідача.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що добровільна сплата відповідачем потерпілому частини завданої майнової шкоди не звільняє його від обов`язку повернути в порядку регресу МТСБУ сплачену потерпілому регламенту виплату у розмірі 45811,29 грн. За таких обставин, позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних зі здійсненням регламентованої виплати потерпілому у підлягають задоволеню.
Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 31 жовтня 2021 року о 04 годині 50 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Nissan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_1 , в місті Харкові по пр.Науки, 77, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на транспортні засоби Toyota Prius, державний номерний знак НОМЕР_2 , Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_3 , BMW M235J, державний номерний знак НОМЕР_4 , які стояли вздовж правого краю дороги. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим заподіяна матеріальна шкода. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п.п.2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. 
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.11.2021 року у справі № 638/17389/21, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.
Згідно з ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія ОСОБА_1 , був пошкоджений автомобіль TOYOTA PRIUS, державний номерний знак НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_3 , що підтверджується копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 01.11.2021 року, копією постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.11.2021 року.
Цивільно-правова відповідальність потерпілого ОСОБА_3 на час ДТП була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 203919534 в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», зі строком дії до 07.05.2022.
На час скоєння вказаного ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
01 листопада 2021 року ОСОБА_3 звернувся МТСБУ із заявою про отримання страхового відшкодування.
Згідно зі звітом з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля № 1278 від 29.11.2021 року, складеним ФОП ОСОБА_4 , сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №771/19 від 11.10.2019, та оцінювачем ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля TOYOTA PRIUS, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 50713,26 грн з урахуванням ПДВ на складові КТЗ.
Відповідно до Акту виконаних робіт за дорученням МТСБУ № 80857 по справі № 80857, ФОП ОСОБА_4 виконано, а МТСБУ прийнято роботи з проведення автотоварознавчого дослідження на суму 1712,82 грн.
Згідно з Довідкою № 1 від 30.12.2022 року про розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих, складеною провідним спеціалістом МТСБУ Ганною Олексійчук, підтверджена шкода по майну, яка підлягає до сплати ОСОБА_3 , складає 45811,29 грн.
Відповідно до Наказу МТСБУ № 3/124 від 02.01.2023 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих», на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймаючи до увагу довідку № 1 від 03.03.2021 та документи надані МТСБУ по справі № 80857, МТСБУ прийнято рішення сплатити на рахунок ОСОБА_3 45811,29 грн за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
03 січня 2023 року листом за вих. № 3-01б/285 МТСБУ надіслало на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу, в якій запропонувало в добровільному порядку сплатити на рахунок МТСБУ грошові кошти у розмірі 45811,29 грн – розмірі регламентної виплати та 1712,82 грн – витрати на послуги незалежного експерта, а всього розмір відшкодування – 47524,11 грн. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
За змістом частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.
У даній справі МТСБУ прийняло рішення про здійснення відшкодування регламентної виплати потерпілому у ДТП ОСОБА_3 за страховика винної особи – ОСОБА_1 з посилання на те, що цивільно-правова відповідальність останнього на момент скоєння ДТП не була застрахованою.
Проте доказів, що Наказ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих виконаний, матеріали справи не містять. Квитанції або платіжного доручення, що підтверджує факт виплати потерпілій особі коштів, позивачем суду не надано.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ, подати після виплати страхового відшкодування регресний позов (у випадку страховика до страхувальника або водія транспортного засобу, особи, яка заподіяла шкоду навмисно, підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги (пункт 38.1 статті), тоді як у разі МТСБУ - до власника, водія транспортного засобу, страховика, підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, а також особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до ДТП (пункт 38.2. статті).
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 
Як свідчать матеріали справи, що ОСОБА_3 , 01.11.2021 звернувся із заявою про отримання страхового відшкодування до МТСБУ. На підставі зазначеної заяви прийнято рішення про здійснення виплати грошових коштів у розмірі 45811,29 грн.
Проте позивачем не надано доказів здійснення страхового відшкодування ОСОБА_3 , що дає підстави для зворотньої вимоги до винної особи.
Відповідно до пункту 1.2. статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування».
Виходячи з вище зазначеного, судова колегія не вбачає підстав для стягнення регламентної виплати, оскільки доказів, що МТСБУ здійснило таке відшкодування за заявою потерпілого матеріали справи не містять. 
Тому підстав для стягнення суми в порядку регресу не вбачається.
Згідно з абзацом 2 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Виключний перелік регламентних виплат, що здійснюються МТСБУ передбачено статтями 41 та 42 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У вказаних нормах визначено, що МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах, передбачених цим Законом.
Підставою заявлених вимог про відшкодування шкоди в порядку регресу позивачем визначено із посиланням на приписи статей підпункту 38.2.1. пункту 38.2 статті 38, пункт 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обставини перерахуванням ним в порядку статті 41 зазначеного Закону потерпілій у ДТП особі регламентної виплати за страховика винної особи, цивільно-правова відповідальність якої в ДТП не була застрахована.
Згідно з пунктом 38.2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність доказів здійснення виплати позивачем, та безпідставно дійшов висновку про доведеність позовних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги про відшкодування шкоди в добровільному порядку та незалучення в якості співвідповідача потерпілого ОСОБА_3 судова колегія зазначає наступне.
09 грудня 2021 року потерпілим ОСОБА_3 від ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої в результаті ДТП майнової шкоди було отримано грошові кошти у розмірі 1400 доларів США, про що складено відповідну розписку. Крім того, у тексті розписки ОСОБА_3 зазначено, що він претензій майнового та морального характеру до ОСОБА_1 не має, наміру звертатися щодо компенсації за спричинену шкоду в суд або МТСБУ не має. В МТСБУ не звертався.
Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_3 01.11.2021 року звернувся до МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.
Після подання відповідної заяви, 09.12.2021 року ОСОБА_3 написав зазначену розписку.
Доказів на підтвердження того, що МТСБУ володіло інформацією про отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні, оскільки про цю обставину МТСБУ не повідомили ані потерпілий, ані відповідач, тому МТСБУ відповідно до закону прийняло рішення та здійснило потерпілому виплату грошових коштів.
Підстав для залучення в якості співвідповідача потерпілого ОСОБА_3 судова колегія не вбачає. Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Належний позивач — особа, якій належить право вимоги; належний відповідач — особа, котра повинна відповідати за позовом.
Доводи апеляційної скарги у зазначеній частині є безпідставними.
Колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з вище зазначених мотивів.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 2 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із положеннями статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2024 року скасувати.
У задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовити.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 4542,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                        О.В. Маміна

Судді:                                                                Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина