ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 р. 	Справа № 440/9153/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2024, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 02.10.24  у справі № 440/9153/24
за позовом     ОСОБА_1  
до    Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі також – відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати у день звільнення ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди знаходження на лікуванні з 06.12.2022 по 21.01.2023; з 21.02.2023 по 24.02.2023; з 24.02.2023 по 16.03.2023; з 17.03.2023 по 14.05.2023 (лікування за кордоном); з 13.06.2023 по 14.07.2023;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та сплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за періоди знаходження на лікуванні з 06.12.2022 по 21.01.2023; з 21.02.2023 по 24.02.2023; з 24.02.2023 по 16.03.2023; з 17.03.2023 по 14.05.2023 (лікування за кордоном); з 13.06.2023 по 14.07.2023.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року передано адміністративну справу №440/9153/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії до Донецького окружного адміністративного суду.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати таку ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України фактично знаходиться у м. Кременчук Полтавської області, і саме звідти здійснюється управління та облік цією військовою частиною. Отже, позов подано з дотримання вимог територіальної підсудності, за місцем знаходження відповідача, і підстави для передачі справи до іншого суду відсутні.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Мотивами оскаржуваної ухвали суду першої інстанції є те, що адміністративний позов у цій справі не підсудний Полтавському окружному адміністративному суду з урахуванням територіальної юрисдикції, визначеної частиною першою статті 25 КАС України, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 29 КАС України є підставою для передачі справи до належного суду.
Суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, з таких підстав.
Згідно із частиною першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 4 КАС України адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ. Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил інстанційної, предметної та територіальної підсудності.
Відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Поняття «підсудність» розкривається законодавцем у параграфі 3 глави 2 розділу І КАС України та визначається останнім, як територіальна юрисдикція, питання якої врегульовані приписами статей 25-30 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За приписами частини другої статті 26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що КАС України встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).
Отже, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.
Тобто такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.
Крім того, законодавець, надаючи право позивачу альтернативної підсудності на подачу до суду позову, пов`язує таке право вибору з урахуванням зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, перебування чи знаходження цієї особи-позивача.
Слід також зазначити, що відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі за текстом - Закон №1382-ІV).
За статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документами, до  яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи є: паспорт  громадянина  України, тимчасове посвідчення  громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій  надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом  в Україні.
Аналіз зазначених нормативно-правових норм дає підстави для висновку, що місце проживання - це житло, в якому проживає особа, а реєстрація у встановленому законом порядку місця проживання підтверджується вичерпним переліком певних документів, зокрема, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 за № 755-IV в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема як - місцезнаходження юридичної особи.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 подано адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Згідно з Витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, який надійшов до матеріалів справи від відповідача 02.10.2024 засобами електронного зв`язку за допомогою системи "Електронний суд", місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) є: АДРЕСА_1 .
Водночас фактичним місцем проживання/перебування позивача як внутрішньо переміщеної особи є: АДРЕСА_2 .
Виходячи з викладеного, у позивача виникає право вибору звернення з указаним позовом до Донецького окружного адміністративного суду (за місцезнаходженням відповідача) або Львівського окружного адміністративного суду (за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача).
Разом з цим за змістом апеляційної скарги, позивач наполягає на розгляді адміністративного позову у цій справі за місцезнаходженням відповідача, яким уважає фактичне розташування Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у АДРЕСА_3 .
Проте колегія суддів зауважує на помилковості твердження представника позивача стосовно фактичного місця знаходження відповідача в межах Полтавської області, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження останнього, а вимоги Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають можливості розгляду справи за фактичним (а не зареєстрованим) місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень.
Так, місцезнаходженням відповідача є: Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 186, 87525, що підтверджено витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з додатком 1 до Указу Президента України від 16.11.2004 №1417/2004 "Про утворення місцевих адміністративних судів, затвердження їх мережі" юрисдикція Донецького окружного адміністративного суду поширюється на територію Донецької області.
Зважаючи на вищевикладене та вимоги статті 25, частини першої статті 318 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ця справа не підсудна Полтавському окружному адміністративному суду, а її розгляд має здійснюватися за правилами територіальної підсудності Донецьким окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на м. Маріуполь.
Отже, колегія суддів уважає, що висновок суду першої інстанції про те, що за територіальною підсудністю справа має розглядатись Донецьким окружним адміністративним судом, ґрунтується на правильному застосування норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 у справі № 440/9153/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.В. Присяжнюк