ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/7436/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області та ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 року в адміністративній справі №160/7436/23 (головуючий суддя першої інстанції – Турова О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – відповідач-2), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №047250016189 від 14.03.2023 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно із заявою від 07.03.2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, період його навчання з 01.09.2000 року по 21.09.2003 року в Професійно-технічному училищі №68 м. Марганець;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.03.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням зарахованого судом спірного періоду навчання ОСОБА_1 на підставі положень частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини першої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також з урахуванням кратності та зарахуванням кожного повного року роботи за 1 рік 3 місяці за період роботи з 09.02.2004 року по 28.02.2023 року відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та правової позиції, викладеної у рішенні суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.03.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах згідно з частиною третьою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), однак, рішенням №047250016189 від 14.03.2023 року позивачеві безпідставно відмовлено у призначенні такої пенсії, з посиланням на відсутність у нього достатнього пільгового стажу, передбаченого частиною третьою статті 114 Закону №1058-IV (25 років на непровідних професіях, 20 років на провідних професіях), при цьому, пенсійним органом протиправно в порушення приписів частини першої статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» не зараховано до його пільгового стажу за Списком №1 період його навчання з 01.09.2000 року по 21.09.2003 року в Професійно-технічному училищі №68 м. Марганець.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №047250016189 від 14.03.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період його навчання у професійно-технічному училищі №68 м. Марганець з 01.09.2000 року по 21.09.2003 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 07.03.2023 року та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, згідно з вимогами чинного законодавства.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у розмірі 536,80грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач-2  подали апеляційні скарги, в яких: позивач просив частково скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а відповідач-2 просив скасувати рішення суду першої інстанції  та відмовити позивачу  в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач просить задовольнити позовні вимоги в частині їх відмови, зазначив, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права. 
Листом Міністерства соціальної політики України № 21226/0/2-18/45 від 01.11.2018р. підтверджено, що органи Пенсійного фонду України при призначенні пенсії відповідно до ч.3 ст.114 Закону № 1058 враховують Роз`яснення № 8, яке доцільно застосовувати і при призначенні пенсії.
Правила кратності полягають у наступному: в разі, якщо особа не має достатньо підземного стажу, до нього може додатково зараховуватися інший пільговий стаж.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідача-2 зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що прийняте ним рішення про відмову позивачу у призначені пенсії за віком за Списком №1 прийнято відповідно до норм діючого законодавства. Вважає, що за поданими документами до страхового та пільгового стажу позивача були зараховані всі наявні у нього періоди. Наданими документами було підтверджено право на зниження пенсійного віку на 10 років, тому дата з якої він матиме право на пенсійну виплату є 14.08.2034 року.
В обґрунтування апеляційної скарги позивача зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував положення статті 14 та частини шостої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно з якими така умова як наявність десятирічного стажу роботи на провідних професіях не визначена диспозиціями цих правових норм як обов`язкова підстава для їх застосування.
Позивач та відповідачі не надали суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.03.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
За результатами розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 07.03.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення №047250016189 від 14.03.2023 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті114 Закону №1058-IV, оскільки останній не набув необхідного пільгового стажу відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058-IV (25 років на підземних і відкритих гірничих роботах чи 20 років на роботах провідних професій), в той час, як страховий стаж позивача складає – 40 років 4 місяці 1 день; пільговий стаж роботи (ст.14-20) - 12 років 9 місяців 20 днів (період роботи з 01.03.2010р. по 28.02.2023р.) за винятком відпусток без збереження заробітної плати та простоїв; пільговий стаж роботи (ст.14-25) - 5 років 8 місяців 28 днів (період роботи з 09.02.2004р. по 28.02.2010р.) за винятком відпусток без збереження заробітної плати та простоїв та інше; пільговий стаж роботи за Списком 1 (з 22.09.2003р. по 11.01.2004р.) - 3 місяці 21 день, а відтак, з урахуванням взаємозаліку зазначених періодів пільговий стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику, зайнятому на підземних роботах не менше 25 років, та з урахуванням кратності обчислення, склав - 18 років 10 місяців 9 днів. Таким чином, за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди, документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 10 років.
При цьому з вищевказаного рішення, а також наданого розрахунку стажу позивача, в тому числі і пільгового, судом встановлено, що пенсійним органом не було зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 період його навчання з 01.09.2000 року по 21.09.2003 року в Професійно-технічному училищі №68 м. Марганець. Вказаний період навчання враховано лише у загальний страховий стаж позивача.
Також з розрахунку стажу позивача, в тому числі і пільгового, слідує, що періоди роботи позивача за посадами (професіями, роботами), які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зараховано у кратності « 1».
Не погодившись з правомірністю обчислення стажу та не зарахування до його пільгового стажу за Списком №1 спірного періоду навчання, а також із незастосуванням пенсійним органом при обчисленні пільгового стажу позивача кратності – кожен рік роботи за 1 рік 3 місяці роботи відповідно до роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8, позивач звернувся з позовом до суду.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Водночас, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV (у редакції Закону України №3108-IV від 17.11.2005р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацами 1-2 частини першої статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Частиною першою статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з абз.1 пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Частиною третьою статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий, склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень) - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Відповідно до частини п`ятої статті 114 Закону №1058-IV у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Абзацом другим пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV встановлено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Так, п. «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці – жінкам.
При цьому частиною першою статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.
Відповідно до частини шостої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
За приписами пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за №1451/11731 (далі – Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі – Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Водночас, відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду у суді апеляційної інстанції, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, у спірні періоди позивач навчався та працював, зокрема, на наступних посадах:
з 01.09.2000 року по 15.01.2004 року - навчався в ПТУ №68 м. Марганець за спеціальністю машиніст електровоза, ел.слюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування, ел. зварник ручного зварювання;
з 22.09.2003 року по 11.01.2004 року - проходив виробничу практику на шахті №8 ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді учня підземного машиніста електровозу;
з 09.02.2004 року по 08.06.2008 року - працював на відокремленій ділянці шахти №14/15 ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді підземного машиніста електровозу 3 розряду (а.с.68-71).
Період навчання позивача також підтверджується Дипломом ПР№23582297 від 15.01.2004 року та додатком до диплома НОМЕР_3 , в яких зазначено, що ОСОБА_1 закінчив у 2004 році професійно-технічне училище №68 м. Марганець і здобув професію машиніста електровоза (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування, електрозварника ручного зварювання та якому присвоєно кваліфікацію машиніст електровоза, третього розряду.
При цьому, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 01.03.2023 року №67/31, виданої АТ «Марганецький ГЗК», ОСОБА_1 працював повний робочий день під землею на шахті №8 з метою видобутку марганцевої руди на АТ «Марганецький ГЗК» за період з 22.09.2003 року по 11.01.2004 року (00 років 03 місяці 21 день), виконував доставлення гірничої маси, вантаж, людей в шахті; за професією, посадою учнем підземного машиніста електровозу, що передбачена Списком 1 розділом 1 підрозділом 1а код КП позиція 1.1а, підстава: Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року Додатково у довідці зазначено, що прогулів, періодів простою, страйків, виправних робіт, відпустки без збереження заробітної плати, роботи за скороченим (неповним) робочим днем, роботи по сумісництвом, підвищення на курсах, відпустки по догляду за дитиною, призову на військові збори, легкої праці, не знаходився в шкідливих умовах, учбової відпустки – не було. Робоче місце атестовано згідно з наказом №458 від 22.12.1999 року, наказом №592 від 29.12.2004 року. Підставою видачі довідки слугувала особиста картка від 03.10.2003 року відомості на заробітну плату, табеля робочого часу; журнали обліку спусків в шахту.
Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 01.03.2023 року №66/31, виданої АТ «Марганецький ГЗК», ОСОБА_1 працював повний робочий день під землею на відокремленій дільниці шахти №9/10 шахти №14/15, на шахті №9/10 з метою видобутку марганцевої руди, що містить 10% і більше двоокису кремнію на АТ «Марганецький ГЗК» за період з 09.02.2004 року по 28.02.2010 року (05 років 11 місяці 03 дні), виконував доставлення гірничої маси, вантаж, людей в шахті; за професією, посадою підземного машиніста електровозу; за період з 01.03.2010 року по 28.02.2023 року (12 років 09 місяців 19 днів), виконував видобуток руди та проходка гірничих виробок у шахті; за професією, посадою підземний гірник очисного забою, що передбачена Постанова КМУ №202 від 31.01.1994 року Додатково у довідці зазначено, що прогули (з 28.01.2008 року по 31.01.2008 року), періоди простою (з 10.12.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 11.01.2009 року, з 16.12.2015 року по 31.12.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року, з 01.02.2016 року по 14.02.2016 року), страйків, виправних робіт - немає, відпустка без збереження заробітної плати (13.08.2004 року, 17.08.2004 року), роботи за скороченим (неповним) робочим днем, роботи по сумісництвом, підвищення на курсах, відпустки по догляду за дитиною, призову на військові збори, легкої праці - немає, не знаходився в шкідливих умовах (з 01.03.2022 року по 07.03.2022 року), учбова відпустка (з 12.08.2005 року по 19.08.2005 року). Всього (00 років 03 місяці 25 днів). Підставою видачі довідки слугувала особиста картка від 13.02.2004 року відомості на заробітну плату, табеля робочого часу; журнали обліку спусків в шахту. 
З аналізу вищевикладеного суд зазначає, що оскільки перерва між днем закінчення позивачем навчання у професійно-технічному училищі №68 м. Марганець (09.02.2004 року) за професією машиніста електровоза (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування, електрозварника ручного зварювання, із присвоєнням кваліфікації машиніст електровоза, третього розряду, і днем зарахування позивача на роботу за набутою професією (09.02.2004 року зарахований на посаду підземного машиніста електровоза 3 розряду з повним робочим днем під землею, яка, з урахуванням довідки від 01.03.2023 року №66/31, виданої АТ «Марганецький ГЗК», віднесена до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років відповідно до постанови КМУ №202 від 31.03.1994 року) не перевищує трьох місяців, тому відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» період навчання ОСОБА_1 у професійно-технічному училищі №68 м. Марганця з 01.09.2000 року по 21.09.2003 року підлягає зарахуванню до його пільгового стажу за Списком №1 з урахуванням приписів частини першої статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» та частини п`ятої статті 114 Закону №1058-IV.
Застосування правових норм при розгляді питання щодо зарахування до пільгового стажу періоду навчання у технікумі відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 17.05.2019 року у справі №644/2182/17, від 04.03.2020 року у справі №367/945/17.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем-2 протиправно не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 період його навчання в у професійно-технічному училищі №68 м. Марганець з 01.09.2000 року по 21.09.2003 року.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що приймаючи рішення №047250016189 від 14.03.2023 року, відповідач-2 не виконав свого обов`язку щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів та дійшов помилкового висновку про кількість пільгового стажу позивача. 
Апеляційний суд та суд першої інстанції щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання пенсійного органу застосовувати при розрахунку пільгового стажу позивача роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 «Про порядок нарахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та здійснити зарахування до його пільгового стажу періоду роботи з 09.02.2004 року по 28.02.2023 року з урахуванням кратності та зарахуванням кожного повного року роботи за 1 рік 3 місяці, встановили наступне.
Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювавши повного стажу, передбаченою зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього:
- кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого проказу за 1 рік роботи 3 місяці;
- кожного повного року роботи, передбаченої у відповідних розділах списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, - за 9 місяців.
Тобто, відповідно до роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 року № 8, основною умовою для взаємозаліку пільгового трудового стажу роботи є наявність 10 - річного стажу на підземних роботах.
Між тим, зміст положень статті 14 та частини шостої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» засвідчує, що така умова як наявність десятирічного стажу роботи на провідних професіях не визначена диспозиціями цих правових норм як обов`язкова підстава для їх застосування.
Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові 18 липня 2019 року справа №826/2426/16 листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.
Таким чином, роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України №8 від 20.01.1992 року за своєю суттю і юридичною природою не належить до актів законодавства, в тому числі до актів нормативно - правового характеру, а носить лише рекомендаційний характер й, до того ж, в цьому роз`ясненні були довільно і помилково розтлумачені норми всупереч правового регулювання, запровадженого статтями 14 та частиною шостою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Аналогічний правовий висновок щодо застування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України № 8 від 20.01.1992 року викладено Верховним Судом в постанові від 08 липня 2021 року у справі №212/1743/17-а.
Враховуючи, що роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 не є нормативно-правовими актами і не можуть підміняти і доповнювати положення статті 114 Закону України №1058, оскільки носить лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер, суд дійшов висновку що відповідач правомірно не прийняв до уваги зазначене роз`яснення при розрахунку пільгового стажу позивача. При цьому, суд враховував, що роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 стосувалося порядку врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в той час як позивач порушував питання щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за положеннями частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в пенсійних спорах на пенсійний орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для прийняття свого рішення та/або вчинення дій (бездіяльності).
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 року у справі №817/149/17, від 29.03.2018 року у справі №813/2758/16.
Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області як суб`єктом владних повноважень не доведено належними доказами правомірність прийнятого ним рішення.
Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області провести зарахування до стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період його навчання у професійно-технічному училищі №68 м. Марганець з 01.09.2000 року по 21.09.2003 року та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010р. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційних скаргах є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційних скаргах доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року в адміністративній справі №160/7436/23 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року в адміністративній справі №160/7436/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.  

   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко