ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 702/389/24		
Провадження № 22-ц/821/1607/24		
  Категорія: 331010200 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
заявник:  ОСОБА_1 ,
представник заявника: адвокат Підчасюк Вадим Юрійович
заінтересована особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради,

розглянувши в режимі відеоконференції в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2024року (ухваленого під головуванням судді Жежер Ю.М., присяжних: Паламарчука О.І., Прилуцької В.І. в приміщенні Монастирищенського районного суду Черкаської області) у справі за  заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа : орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради про визнання недієздатною ОСОБА_2 та встановлення опіки,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

14 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області із заявою про визнання недієздатною ОСОБА_2 та встановлення опіки, заінтересована особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради.
В обґрунтування заяви зазначив, що він є рідним братом ОСОБА_2 .
Згідно витягу № 254 про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 05.04.2024, виданого виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 являється інвалідом з дитинства першої «А» групи безтерміново.
Заявник вказує, що на даний час ОСОБА_2 проявляє ознаки психічного захворювання, зокрема вона часто безпричинно сміється, не орієнтується в просторі, систематично, без необхідності перекладає власні речі з одного місця на інше. 
Зазначає, що його сестра з дитинства не розмовляє, і тому спілкування відбувається за допомогою окремих звуків та жестів від останньої, а тому при вираженні свого настрою та стану вона використовує на власний розсуд свої особисті звуки, що також свідчить про неадекватність поведінки останньої. Вона є повністю залежною від сторонніх осіб та потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з цим не здатна керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення, а тому потребує захисту особистих і майнових прав та інтересів, оскільки в силу свого психічного стану здоров`я не може здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки.
Оскільки він є братом ОСОБА_2 , проживає з нею в одному будинку, власником якого являється їхня мати - ОСОБА_3 , добре розуміє потреби своєї сестри, постійно допомагав у сторонньому догляді за нею, тому заяву про визнання ОСОБА_2 недієздатною в порядку ст. 296 ЦПК України подає він.
ОСОБА_1 вказує, що у своїй власності має транспортний засіб, з використанням якого систематично доставляє сестру до лікарів з метою підтримання постійного психофармакологічного лікування, якого вона потребує. Окрім того, він офіційно працевлаштований та має дохід, що свідчить про його фінансову спроможність здійснювати догляд за хворою сестрою. Він є фізично і психічно здоровою людиною та вирішує питання щодо належного її проживання в будинку із забезпеченням соціально-побутових потреб. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Про стан здоров`я своєї сестри обізнаний, розуміє усі аспекти, пов`язані з оформленням опікунства і вважає себе готовим до цього, тому він хоче бути її опікуном і з даного приводу вже звертався до органу опіки і піклування при виконкомі Монастирищенської міської ради про призначення його опікуном над ОСОБА_2 .
  Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Монастирище, Черкаської області недієздатною та встановити над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіку і за поданням органу опіки та піклування призначити його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , її опікуном.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2024 року заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради про визнання недієздатною ОСОБА_2 та встановлення опіки -  задоволено частково.
Визнано  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , недієздатною.
В задоволенні заяви про призначення опікуном  ОСОБА_1 - відмовлено.
Передано ОСОБА_2 під опіку органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради до вирішення питання про призначення опікуна в порядку, визначеному законодавством.
Встановлено строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатною 2 (два) роки з дня набрання рішенням законної сили.
Роз`яснено заявнику, що відповідно до ч. 7 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 300 ЦПК України.
Рішення суду мотивовано тим, що наявні докази у справі та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатною, тому вимоги заявника в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Суд зазначив, що таке подання не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, однак, може бути враховано на розсуд суду.
Суд також звернув увагу на те, що опікун недієздатного має відповідні обов`язки щодо опіки над такою недієздатною особою (дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням), та не може відмовлятися від їх здійснення без поважних причин та дійшов висновку про штучно створені підстави для призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , що не буде відповідати її інтересам. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 02 вересня 2024 року через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним, постановленим при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2024 року в частині відмови у задоволенні заяви про призначення його опікуном над сестрою ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що є необґрунтованими  посилання суду на те, що поданий висновок органу опіки та піклування не містить належної мотивації та прийнятий із застосуванням суто формального підходу для вирішення питання про призначення заявника опікуном, оскільки зазначене подання містить належне обгрунтування щодо неможливості призначення інших опікунів, а саме матір ОСОБА_3 через стан здоров`я не може здійснювати функції опікуна, а будь-які інші особи із заявами про призначення їх опікунами над ОСОБА_2 , не зверталися.
Вказує, що стан здоров`я матері не дозволяє їй здійснювати належний догляд за ОСОБА_4 , оскільки їй протипоказана важка фізична робота. Вказані обставини були предметом дослідження органу опіки та піклування при прийнятті рішення про доцільність призначення заявника опікуном.
Судом першої інстанції піддано сумніву можливість належного виконання заявником обов`язків опікуна, оскільки він офіційно працевлаштований в м. Київ, проте, зазначає ОСОБА_1 , він має дистанційний режим роботи в ТОВ «Віді Елеганс», а тому фактично постійно перебуває за місцем свого проживання і має можливість здійснювати постійний догляд за своєю сестрою.
Зазначає, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною особою, є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Саме органу опіки та піклування відомо про стан хворої, щодо неможливості останньої самостійно пересуватись без сторонньої допомоги, однак, суд при розгляді справи не звернув на це належної уваги.
За висновком суду, орган опіки та піклування повинен з`ясувати доцільність призначення особи чоловічої статі призовного віку опікуном недієздатної особи, проте, заявник не погоджується із даним висновком, оскільки акти Цивільного законодавства не містять будь-яких обмежень щодо порядку призначення опікуна над недієздатною особою після введення в країні військового стану.
Також ОСОБА_1 просить долучити та дослідити надані до апеляційної скарги докази, які підтверджують ті обставини, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданого 03.05.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану Монастирищенської районної адміністрації Черкаської області, в графі батько зазначено: « ОСОБА_5 », в графі мати - « ОСОБА_3 » (а.с. 6).
Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 , виданого 01.09.1992 Монастирищенським райвідділом ЗАГС Черкаської області, в графі батько зазначено: « ОСОБА_5 », в графі мати - « ОСОБА_3 » (а.с. 7).
ОСОБА_1  є рідним братом ОСОБА_2 .
Також встановлено, що згідно з довідкою до акта огляду медико - соціальної експертної комісії серія 12ААА № 199613 від 15.03.2016 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом І групи «А», безтерміново (а.с. 10).
Відповідно до висновку судово - психіатричного експерта № 345 від 17.06.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на хронічне стійке психічне захворювання - важку розумову відсталість з відсутністю мови (алалією), що виникла внаслідок раннього органічного ураження центральної нервової системи – дитячого церебрального паралічу, ускладнюється проявами спастичного тетрапарезу та порушенням зору – діабетичною ретинопатією, набутою внаслідок інсулінозалежного цукрового діабету з важким перебігом, через що ОСОБА_2 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 60 - 61).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду оскаржується ОСОБА_1 в частині відмови в задоволенні вимог заяви щодо призначення його опікуном над недієздатною сестрою, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.
Вищевказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.
Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.
Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (ч.1 - 3 ст. 41 ЦК України).
Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 56 ЦК України).
Вимогами статті 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до статті 62 ЦК України, опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.
Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.
Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна є важливими і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання, орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Відповідно до подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради № 508/0301-37 від 05.08.2024 орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради вважає доцільним призначення ОСОБА_1 опікуном над його недієздатною сестрою ОСОБА_2 . За змістом подання, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 разом із матір`ю ОСОБА_3 та братом ОСОБА_1 . Житловий будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , яка за станом здоров`я не має можливості у повному обсязі вживати заходи щодо захисту прав та свобод своєї дочки. 
ОСОБА_1 виявив бажання бути опікуном, так як постійно опікується сестрою та здійснює догляд за нею, купує їй необхідні продукти, одяг, ліки, створює необхідні побутові умови, забезпечує її лікування. ОСОБА_1 характеризується позитивно, врівноважений, розсудливий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий. Інших осіб, які б виявили бажання встановити опіку над ОСОБА_2 , немає.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині призначення його опікуном, суд першої інстанції вірно виходив з того, що подання Органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною сестрою ОСОБА_2 є необгрунтованим, оскільки за змістом подання неможливо встановити, що між ОСОБА_1 та недієздатною ОСОБА_2 склалися особисті приязні взаємини, що забезпечить належний догляд підопічній, вказане подання не містить належної мотивації, прийняте із застосуванням суто формального підходу для вирішення питання про призначення опікуном саме ОСОБА_1 .
Інших об`єктивних підстав призначення саме ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 у зазначеному поданні не міститься.
Колегія суддів звертає увагу, що у недієздатної ОСОБА_2 , крім заявника, є мати ОСОБА_3 , яка постійно здійснювала догляд за дочкою та продовжує його здійснювати на час розгляду даної справи.
Суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що відповідно до медичної картки амбулаторного хворого № 20 ОСОБА_2 , саме мати ОСОБА_3 перебувала з дочкою на оглядах у лікарів, надавала згоду на її лікування. Саме вона зверталась до ЛКК з заявою про надання медичного висновку по догляду за інвалідом І-А групи ОСОБА_2 , тобто саме мати недієздатної ОСОБА_2 здійснювала за нею постійний сторонній догляд.
Також судом враховано, що при проведенні судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 разом із нею перебувала саме матір.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про штучно створені підстави для призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , що не буде відповідати її інтересам.
Разом з тим, заявник не позбавлений права, при потребі, надавати допомогу матері у догляді за сестрою без відповідного судового рішення.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що стан здоров`я матері не дозволяє їй здійснювати належний догляд за ОСОБА_4 , оскільки їй протипоказана важка фізична робота; вказане було предметом дослідження органу опіки та піклування при прийнятті рішення про доцільність призначення заявника опікуном, однак суд першої інстанції не дав цьому належної оцінки. Вказані посилання апелянта є необгрунтованими, оскільки об`єктивно не підтверджуються наявними матеріалами справи.
До апеляційної скарги ОСОБА_1 додані: пенсійне посвідчення ОСОБА_3 , консультативний висновок спеціаліста від 27.08.2024, довідка лікаря від 27.08.2024 та довідка від 08.08.2024.
Щодо долучених заявником доказів до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, – це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що подані заявником до апеляційної інстанції докази ( копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 ОСОБА_3 , консультативний висновок спеціаліста, виданий ОСОБА_3 , довідка, видана лікарем КНП «Монастирищенська багатопрофільна лікарня Монастирищенської міської ради Черкаської області» від 27.08.2024 та довідка № 5 від 08.08.2024) не мають виключного значення для правильного вирішення справи, були отримані вже після ухвалення рішення суду по суті та не були предметом розгляду.
Крім того, долучені до апеляційної скарги докази об`єктивно не підтверджують неможливість здійснення ОСОБА_3 догляду за недієздатною дочкою ОСОБА_2 , оскільки вона не є особою, яка має інвалідність та сама потребує сторонньої допомоги.
Щодо перебування заявника на віддаленій формі праці, колегія суддів вважає, що даний факт не є самостійною підставою для призначення заявника опікуном, однак, вказаний факт може сприяти допомозі матері по догляду за недієздатною ОСОБА_2 .
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, який розглянув вимоги заявника на підставі поданих доказів і прийшов до правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви в оскаржуваній частині, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін. 

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2024року у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа : орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради про визнання недієздатною  ОСОБА_2 та встановлення опіки- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                        О.В. Карпенко

Судді                    Ю.В. Сіренко
    
                Т.Л. Фетісова 

/повний текст постанови суду виготовлений 11 жовтня 2024 року/