ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/679/20                        Головуючий суддя І інстанції Мащенко С. В.
Провадження № 22-ц/818/1013/24                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року                                                                                       м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії               Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Турутя Захара Олеговича на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 листопада 2023 року, по цивільній справі № 631/679/20  за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,

в с т а н о в и в:
У серпні 2020 року ФОП ОСОБА_2 , від імені та інтересах якого діє адвокат Самойленко П. М., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу. 
Позовна заява мотивована тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АМ 0390139, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «ВАЗ», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Вказав, що 28.09.2018 року біля будинку № 24 по проспекту Архітектора Альошина в місті Харкові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та завдано матеріальні збитки. 
Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21.12.2018 року по справі № 644/7818/18 встановлено, що 28.09.2018 року о 09 годині 10 хвилин, біля будинку № 24 по проспекту Архітектора Альошина в місті Харкові ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, виїжджаючи з двору, не надав дорогу автомобілям, які рухалися по головній в дорозі, скоївши зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим порушив Правила дорожнього руху України, в результаті чого вчинив правопорушення, передбачене статтями 124 і частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 до суду не з`явився, свою вину та протокол не оспорював, претензій до співробітників УПП Харківської області не мав. Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкоджених транспортних засобів, а саме: автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », був організований його огляд.
Згідно з ремонтною калькуляцією № 934774 від 05.10.2018 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «ЗАЗ», держаний номерний знак НОМЕР_2 , склала 22221,68 гривень. Факт дорожньо-транспортної пригоди 28.09.2018 року був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 01248-24 від 04.02.2019 року. На підставі вказаного акту співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» зроблено розрахунок страхового відшкодування, здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілих в сумі 12988,58 гривень, що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до пункту «а» частини 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування 04.02.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 12988,58 гривень, заподіяну ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 28.09.2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. В подальшому, 10.03.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою - підприємцем « ОСОБА_2 » укладено Договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) № AM 0390139. 
З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві 07.04.2020 року було направлено лист про відступлення права вимоги та Акт (Вимогу) № 01248-24 про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист 0315069710396), проте ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було
На підставі вищевикладеного, ФОП ОСОБА_2 просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2  грошові кошти, в розмірі понесених витрат в сумі 12988,58 гривень , та судові витрати по справі в розмірі 11598,40 гривень.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 листопада 2023 року задоволено позов.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 12988,58 гривень .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 понесені ним та документально підтверджені судові витрати в загальній сумі 5799,20 гривень. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 понесені ним та документально підтверджені судові витрати в загальній сумі 5799,20 гривень .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Турутя З.О. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати у частині стягнення з ОСОБА_1 завданих збитків у порядку регресу у сумі 12988,58 грн та судові витрати 5799,20, та ухвалити нове, яким відмовити у частині стягнення з ОСОБА_1 . Стягнути з ФОП ОСОБА_2   витрати на професійну правничу допомогу, надавши 5-денний строк з дати ухвалення рішення для надання доказів на понесення таких витрат.
Вказав, що рішення необґрунтоване, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та підлягає частиковому скасуванню.
Зазначив, що відповідно до пункту «а» частини 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто законодавець чітко визначив суб`єкта, до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, а саме до водія транспортного засобу ОСОБА_3 , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема якщо він керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 , від імені та інтересах якого діє адвокат Самойленко П. М., до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, є обґрунтованими й доведеними у процесуальний спосіб належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АМ 0390139, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «ВАЗ», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
28.09.2018 року біля будинку № 24 по проспекту Архітектора Альошина в місті Харкові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та завдано матеріальні збитки. 
Чинною постановою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21.12.2018 року по справі з єдиним унікальним № 644/7818/18 встановлено, що 28.09.2018 року о 09 годині 10 хвилин, біля будинку № 24 по проспекту Архітектора Альошина в місті Харкові ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, виїжджаючи з двору, не надав дорогу автомобілям, які рухалися по головній в дорозі, скоївши зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим порушив Правила дорожнього руху України, в результаті чого вчинив правопорушення, передбачене статтями 124 і частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 до суду не з`явився, свою вину та протокол не оспорював, претензій до співробітників УПП Харківської області не мав. 
З метою встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкоджених транспортних засобів, а саме: автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », був організований його огляд.
Згідно з ремонтною калькуляцією № 934774 від 05.10.2018 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «ЗАЗ», держаний номерний знак НОМЕР_2 , склала 22221,68 гривень. Факт дорожньо-транспортної пригоди 28.09.2018 року був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 01248-24 від 04.02.2019 року. На підставі вказаного акту співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» зроблено розрахунок страхового відшкодування, здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілих в сумі 12988,58 гривень, що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до пункту «а» частини 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування 04.02.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 12988,58 гривень, заподіяну ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 28.09.2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. В подальшому, 10.03.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою - підприємцем « ОСОБА_2 » укладено Договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) № AM 0390139. 
07.04.2020 року з метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено лист про відступлення права вимоги та Акт (Вимогу) № 01248-24 про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист 0315069710396), проте ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди.
Разом з тим ст. 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.
У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.
Крім того, у правовідносинах майнового страхування страховик, що виплатив страхове відшкодування, не може звернутися до страхувальника чи іншої особи, яка одержала страхове відшкодування.
Натомість регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.
Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні.
У справі, що переглядається, спір виник між ФОП « ОСОБА_2 », водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності та власником автомобіля, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Окрім того, згідно з пп. "ґ" пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.
Підпунктом 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону встановлено, що учасники ДТП зобов`язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання ДТП. Якщо ці особи з поважних причин не могли виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.
Згідно пп. а) пп. 38.1.1 п.38.1. ст.38 Закону України пп. "ґ" пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховику належить право регресивної вимоги, зокрема у випадку якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Оскільки Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2018 р. стан наркотичного сп`яніння та вина відповідача ОСОБА_3 заподіянні ДТП доведена, то дана обставина не потребує доказування.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.
Враховуючи те, що ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило потерпілому страхове відшкодування за договором, передала регресні вимоги ФОП ОСОБА_2 за договором про відступлення права вимоги, то до нього в порядку та на умовах передбачених ст.1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про страхування», перейшло регресне право вимоги до відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи щодо переходу права вимоги від потерпілого до страхової компанії, після здійснення виплати страхового відшкодування, в результаті наявності вини страхувальника та порушення ним вимог передбачених умовами договору та положеннями законодавства.

Щодо солідарного стягнення заборгованості  з відповідачів судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні ДТП; під час ДТП останній перебував у стані наркотичного сп`яніння; позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ФОП « ОСОБА_4 » суми збитків в порядку регресу.
Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідальність ОСОБА_1 відсутня, оскільки її не притягали до адміністративної відповідальності за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані наркотичного сп`яніння. Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова, ухваленою 21.12.2018 року, вина ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не встановлена (а. с. 78 – 80), а тому у частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 завданих збитків в порядку регресу у розмірі 12988,58 гривень – слід скасувати, та в задоволенні позову в цій частині позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Отже, доводи відповідача ОСОБА_1 , наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження.
Частиною 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Правове регулювання відносин, пов`язаних з розподілом судових витрат на правничу допомогу адвоката здійснюється вищенаведеною статтею, зокрема її частинами 2 – 4. 
Так, як регламентоване зазначеними нормами цивільного процесуального права, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, практична реалізація законодавчо встановленого принципу відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу відбувається наступним чином:
1)попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України);
2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 цього ж кодексу);
3)розподіл судових витрат між сторонами (статті 141 наведеного кодифікованого процесуального закону).
Як вбачається з доданих до позову документі, професійну правничу допомогу ФОП ОСОБА_5 надав ОСОБА_6 , який є адвокатом, оскільки має відповідне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане 24.01.2019 року, та діє за договором про надання правової (правничої) допомоги № 1, укладеного 10.12.2019 року між ним та ФОП ОСОБА_5 (а. с. 39 – 40, 43).
Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг, складеного 15.05.2020 року в місті Києві між ФОП ОСОБА_5 та адвокатом Самойленком П. М., вбачається, що загальна вартість наданих юридичних послуг складає 10757,60 гривень, яка безпосередньо оплачена відповідно до платіжного доручення № 39 від 15.05.2023 року (а. с. 40 зворот, 41).
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення ОСОБА_1 на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 понесені ним та документально підтверджені судових витрат в загальній сумі 5799,20 грн. не може вважатись  законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і  процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат.
Тому, з огляду на вищевикладене підлягає скасуванню рішення у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 понесені ним та документально підтверджені судових витрат в загальній сумі 5799,20 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Турутя Захара Олеговича– задовольнити. 
Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 листопада 2023 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 12988,58 гривень та у частині стягнення ОСОБА_1  на користь фізичної особи – підприємця  ОСОБА_2 понесені ним та документально підтверджені судових витрат в загальній сумі 5799,20 грн- скасувати, та в задоволенні позову в цій частині позовних вимог відмовити. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 30 днів після отримання її повного тексту лише у визначних п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України випадках.
Повний текст судового рішення складений 13 грудня 2024 року.

Головуючий                                                                                     В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                                    Ю.М.Мальований.

                                                                                                                                                                                                              О.Ю.Тичкова.