Ухвала
 
03 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 128/5048/23
провадження № 61-15740ск24
(розгляд № 61-15740вд24)
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши заяву  ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Вінницької окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду 14 лютого 2024 року,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на свою користь 900 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.
 
Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 14 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.
 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 09 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області                  від 14 грудня 2023 року повернув заявнику з підстав, передбачених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 24 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області                      від 14 грудня 2023 року повернув заявнику з підстав, передбачених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 14 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області                      від 14 грудня 2023 року повернув заявнику з підстав, передбачених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 11 березня 2024 року визнав,                         що звернення ОСОБА_1 з черговою апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2023 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2023 року залишив без розгляду.
 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 25 березня 2024 року чергову апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області              від 14 грудня 2023 року залишив без розгляду. Застосував до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Стягнув з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі половини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514,00 грн.
 
У січні, лютому та квітні 2024 року відповідні касаційні скарги на ухвали апеляційного суду надійшли до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Верховний Суд ухвалою від 09 жовтня 2024 року касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду           від 09 січня 2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 січня                   2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 березня 2024 року, ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2024 року закрив.
 
У листопаді 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вчетверте надійшли касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2024 року.
 
Касаційні скарги містять клопотання ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Білоконь О. В., Грушицького А. І., Лідовця Р. А., Коротуна В. М., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Шиповича В. В., Яремка В. В. на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України з посиланням на те, що вказані судді безпідставно залишали без руху та повертали його касаційні скарги в інших провадженнях.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 29 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід Хопти С. Ф. , Яремка В. В. та суддів Верховного Суду Грушицького А. І., Лідовця Р. А., Коротуна В. М., Синельникова Є. В., Шиповича В. В. залишив без розгляду. Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Білоконь О. В. визнав необґрунтованою. Заяву про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Білоконь О. В. передав для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді. 
 
02 грудня 2024 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява про відвід судді передана на розгляд судді Верховного Суду Зайцеву А. Ю. 
 
Заява ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Білоконь О. В. задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
 
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).
 
У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,                      від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
 
За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
 
Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. 
 
Вивчивши матеріали касаційного провадження та зміст заяви про відвід судом встановлено, що заявник не вказав будь-яких об`єктивних і обґрунтованих підстав для відводу судді, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України.
 
Разом з тим, незгода заявника з ухваленими судовими (процесуальним) рішеннями у межах іншої справи (справ) не може бути підставою для відводу судді в силу приписів імперативної норми - частини четвертої статті 36 ЦПК України.
 
Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що суддя Білоконь О. В. виявляє особисту упередженість або демонструє заінтересованість у результаті розгляду справи. Безпідставні сумніви заявника у відсутності безсторонності судді не є вирішальним і не можуть бути підставою для відводу судді.
 
Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
 
Враховуючи, що доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді Білоконь О. В. не ґрунтуються на вимогах закону і не свідчать про упередженість та необ`єктивність судді, не доводять наявності у судді прямої чи побічної заінтересованості у результаті розгляду справи, тому підстави для його відводу відсутні. 
 
Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Білоконь О. В. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Вінницької окружної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду 14 лютого 2024 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          А. Ю. Зайцев