ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року	Львів	Справа № 380/24839/21 пров. № А/857/6663/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М .,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Гуликом А.Г. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

                                                        в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року Головне управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС, контролюючий орган, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача податковий борг в сумі 44078,87 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ГУ ДПС у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є передчасним, оскільки постановою Восьмого апеляційного адміністративного суді від 10.01.2023 було визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС №0014933-5706-1311 від 17.03.2020. Вважає висновок суду про те, що він не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву помилковим, оскільки такий ним було подано до Львівського окружного адміністративного суду 16.12.2022 разом із клопотання про зупинення провадження по даній справі.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішенням по справі №1.380.2019.006312 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Оскільки, обставини, які були підставою для зупинення провадження, відпали, тому ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024 провадження було поновлене та призначено розгляд справи відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої скасувати та прийняти постанову, якої позовні вимоги ГУ ДПС задовольнити частково, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що станом на 03.09.2021 за відповідачем рахується заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка підлягає стягненню у розмірі 44078,87 грн, яке виникло внаслідок його нарахування на підставі податкових повідомлень-рішень №0053526-5413-1311 від 23.04.2019, №0014933-5706-1311 від 17.03.2020.
Позивач направив відповідачу податкову вимогу №121306-57 від 08.10.2019, що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Оскільки відповідачем податковий борг не було сплачено, контролюючий орган звернувся до адміністративного суду з позовними вимогами про його стягнення у примусовому порядку.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що на момент вирішення даної справи, у суду відсутні докази сплати відповідачем податкового боргу в сумі 44078,87 грн.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов з неповним з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно дефініції, наведеній у п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
За змістом п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно п.57.1 ст.57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.59.3 ст.59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. 
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Згідно п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
За змістом п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно п.56.1 ст.56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Підпунктом 56.15 статті 56 ПК України передбачено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Відповідно до п.56.18 ст.56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Таким чином, у разі незгоди з податковим повідомленням-рішенням, яким платнику податків визначено грошове зобов`язання, останній має право оскаржити таке податкове повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку. Протягом строку оскарження грошове зобов`язання вважається неузгодженим.
Системний аналіз приведених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що узгоджене грошове зобов`язання, не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки, визначені законом, набуває статусу податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.
З матеріалів справи видно, що за ОСОБА_1 рахується податковий борг у розмірі 44078,87 грн, який виник на підставі податкових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями №0053526-5413-1311 від 23.04.2019 в сумі 20783,39 грн та №0014933-5706-1311 від 17.03.2020 в сумі 23295,48 грн.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 по справі 1.380.2019.006312, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2020, було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області №0053526-5413-1311 від 23.04.2019 в сумі 20783,40 грн.
Згідно вказаного податкового повідомлення-рішення, відповідачем було сплачено податковий борг в сумі 20783,39 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1664443 від 29.07.2024.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на день ухвалення оскаржуваного рішення, такий борг у сумі 20783,39 грн не був сплачений, а тому судом першої інстанції вірно було враховано та стягнуто з відповідача вказану суму боргу.
Також, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0014933-5706-1311 від 17.03.2020 в сумі 23295,48 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 по справі №380/9856/20  ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суді від 10.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 по справі №380/9856/20 скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області №0014933-5706-1311 від 17.03.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Разом з тим, при ухваленні оскаржуваного рішення, вказані обставини суд першої інстанції залишив поза увагою.
Більше того, звертаючись до суду з даним позовом, контролюючий орган не повідомив суд першої інстанції про те, що на розгляді у Львівському окружному адміністративному суді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0014933-5706-1311 від 17.03.2020.
На це вказав ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву від 20.12.2023 та заяві про зупинення провадження по даній справі до вирішення справи №380/9856/20 за його позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0014933-5706-1311 від 17.03.2020.
При цьому, як встановлено судом, відзив ОСОБА_1 отримано судом 20.12.2023, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення від 16.12.2022.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог ГУ ДПС в частині стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 20783,40 грн, який виник із податкових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням №0053526-5413-1311 від 23.04.2019, а в частині стягнення податкового боргу за іншим податковим повідомленням-рішенням у задоволенні позовних вимог слід відмовити. 
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Згідно п.1 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                               п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року по справі №380/24839/21 в частині стягнення податкового боргу в сумі 23295,48 грн згідно податкового повідомлення-рішення №0014933-5706-1311 від 17 березня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в цій частині відмовити.
У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2022 року по справі №380/24839/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук