К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

7 листопада 2024 року                                                                   місто Київ
 
справа № 756/3846/24
апеляційне провадження № 22-ц/824/16313/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого Головачова Я.В.,
 
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Ткач М.М. від 23 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до         ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
 
Позов обґрунтовано тим, що за період спільного проживання з ОСОБА_1 ,  у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. 
 
Відповідач відмовляється добровільно надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання спільного сина, аргументуючи це тим, що в нього відсутні кошти. При цьому, ОСОБА_1 є фізично здоровий, працездатний та може сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, оскільки має постійний дохід, так як працює у відділенні                      АТ "Державний ощадний банк України".
 
Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 липня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.
 
Рішення мотивовано тим, що малолітній ОСОБА_3 перебуває на утриманні позивачки, а тому відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, при цьому наявність на утриманні інших дітей від попереднього шлюбу не звільняє його від цього обов`язку. Відповідач є особою працездатного віку, має можливість працевлаштуватися та працювати у різних сферах своєї професійної діяльності для отримання доходів. 
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з відповідача на утримання ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. 
 
Скаржник зазначає, що звільнення з роботи було зумовлене поганим станом здоров`я, що і зумовило написання відповідної заяви. Він не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина, однак визначений судом розмір аліментів є несправедливим та завищеним, оскільки на повному утриманні у відповідача перебуває двоє дітей від попереднього шлюбу:  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Тому діти, які проживають з відповідачем будуть в нерівних умовах зі спільною дитиною відповідача та позивача, оскільки ОСОБА_3 утримується і батьком і матір`ю, а діти які проживають з відповідачем, утримуються останнім самостійно, так як їх матір аліменти не сплачує та має заборгованість.
 
Крім того, у разі виконання оскаржуваного рішення суду та розподілу доходу відповідача на утримання трьох його дітей, на задоволення його власних потреб залишиться лише 25 відсотків від загального доходу, що прямо суперечить статті 128 КЗпП України та           статті 70 Закону України "Про виконавче провадження". Також зазначає, що відповідач позбавлений можливості працювати у зв`язку з проходженням лікування та отримує допомогу по безробіттю.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її доводів, рішення суду просить залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 8 червня 2023 року (а.с.4).
 
На даний час сторони не проживають разом, дитина знаходяться на утримані матері, добровільно досягти згоди щодо сплати аліментів сторони не можуть.
 
Від попереднього шлюбу ОСОБА_1 має двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 29,30).
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2022 року у справі № 127/16673/22 визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 31-32).
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року у справі № 756/5856/22 з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину) щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 2 серпня 2022 року (а.с.46-47).
 
22 липня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації № 2 відділу інкасації, перерахунку та зберігання цінностей Київської області управління операційної діяльності департаменту інкасації, перерахунку та зберігання валютних цінностей АТ "Ощадбанк" на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 56).
 
З 26 липня 2024 року ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний в Лівобережному управлінні філії Київського міського центру зайнятості "Кар`єрний центр" (а.с. 93).
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 13 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
 
Згідно з частинами 2, 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
 
Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від        27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Згідно із частинами 1-3 статті 181 СК України  способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
 
Встановивши, що сторони мають малолітню дитину, яка проживає з позивачкою, відповідач є працездатною особою, має можливість працевлаштуватись, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від його доходів.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач позбавлений можливості працювати у зв`язку з проходженням лікування, на увагу не заслуговують з таких підстав.
 
Відповідно до копії консультативного висновку спеціаліста ТОВ "Сітімедальянс" від 14 серпня 2024 року у відповідача ОСОБА_1 встановлено діагноз серцева недостатність, однак в рекомендаціях лікаря відсутня пряма заборона щодо працевлаштування відповідача чи будь-яке інше обмеження в роботі. Матеріали справи не містять інших відомостей про те, що відповідач ОСОБА_1 має незадовільний стан здоров`я, а також те, що він позбавлений можливості працевлаштуватися та працювати у різних сферах своєї професійної діяльності для отримання доходів.
 
Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.
 
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в прямому переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
 
 Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 (провадження № 61-22317св19).
 
Посилання скаржника на те, що на його повному утриманні знаходяться малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від першого шлюбу, а відтак визначений розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 впливає на дотримання найкращих інтересів інших дітей відповідача та на реальну можливість забезпечити гідний рівень життя з боку їх батька, не приймаються судом апеляційної інстанції. 
 
Як убачається з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року у справі № 756/5856/22 з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Згідно копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № НОМЕР_2, складеного державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_6 має заборгованість зі сплати аліментів станом на 31 травня 2024 року в сумі 14 304 грн. При цьому у лютому 2024 року ОСОБА_6 сплатила заборгованість в розмірі 90 592 грн (а.с. 55).
 
Наведений доказ свідчить, що  ОСОБА_6 також бере участь в утриманні малолітніх дітей і не можна стверджувати, що ОСОБА_1 забезпечує їх самостійно, як він на це вказує.
 
До того ж, посилання відповідача на погіршення майнового стану у зв`язку з утриманням дітей від попереднього шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц (провадження №61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року справа №715/2073/20.
 
Судом першої інстанції враховано, що звільнення відповідача з 22 липня 2024 року з роботи не повинно впливати на виконання ним обов`язку утримання дитини.
 
Суд апеляційної інстанції також вважає необхідним роз`яснити, що згідно із статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Інші доводи апеляційної скарги не відповідають встановленим обставинам справи, а тому також відхиляються судом апеляційної інстанції.
 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті вирішення спору, яким правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України",                  № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 липня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                            

 
 
Судді: