ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 р. 	Справа № 520/22025/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.09.24  по справі № 520/22025/23
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Національної поліції в Харківській області          
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення по день поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області “Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейського ГУНП в Харківській області” № 184 від 10.03.2022 року, щодо застосування дисциплінарного стягнення до старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 141 о/с від 11.03.2022 року про звільнення майора поліції ОСОБА_1 /0083770/, старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області;
- поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області з 11.03.2022 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 28.02.2022 року по день поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області та стягнення грошового забезпечення в межах стягнення суми за один місяць.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 року позовну заяву залишено без руху; надано позивачу термін десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви; повідомлено позивача про необхідність виправити зазначені недоліки у визначений термін.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року заяву про поновлення строку на звернення до суду залишено без задоволення; позов - повернуто.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2024 року апеляційну скаргу позивача задоволено; ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 року скасовано; справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі. 
При цьому, апеляційний суд зазначив, що повертаючи позовну заяву, суд не вжив усіх, визначених законом заходів та не встановив усі фактичні обставини, що мають значення для правильного прийняття процесуального рішення у цій справі, а саме, чи направлялись позивачу засобами поштового зв`язку або у інший, передбачений законом спосіб оскаржувані накази та чи отримував він у цей період грошове забезпечення, у зв`язку з чим дійшов передчасних висновків про повернення позовної заяви позивачу через пропущення останнім строку звернення до суду. 
Також в постанові апеляційний суд зазначає, що позивач посилається на ті обставини, що після повернення до міста будь-які звернення до керівництва не призвели до отримання інформації ані про звільнення позивача, ані про подальше проходження ним служби.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - залишено без задоволення.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення по день поновлення на посаді - повернуто позивачу.
Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 р. і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що відповідно до частин першої, другої статті 30 Дисциплінарного статуту НП України вбачається, що законодавцем запроваджено новий алгоритм ознайомлення поліцейського з наказом про застосування до нього дисциплінарного стягнення, у разі відсутності його на службі. Зокрема, за допомогою поштового зв`язку (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника. І лише у разі виконання указаних приписів, поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення: після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.
Наведене означає, що єдиними та допустимими доказами належного повідомлення поліцейського про наказ щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення є документи, які підтверджують, що у разі якщо така інформація надсилалася йому засобами поштового зв`язку, то відповідач повинен направити її на адресу його місця проживання, зазначену в його особовій справі. Направлення на будь-які інші адреси, що не указані в особовій справі поліцейського не відповідає установленому законодавцем порядку. Обставини, що обумовлюють можливість відступу від цього правила повинні бути доведені відповідачем задля належного виконання ним обов`язку, передбаченого указаною нормою.
Що стосується способу повідомлення з використанням електронної комунікації, то в цьому випадку вимагається установити безпосереднього керівника такого поліцейського, визначити які контактні дані поліцейського є у його розпорядженні та перевірити чи на ці контактні дані було надіслано накази про застосування заходів дисциплінарного впливу.
Підсумовуючи викладене, позивач дійшов висновку, що лише за умови дотримання органом поліції такої процедури, поліцейський вважається ознайомленим з наказом про застосування до нього дисциплінарного стягнення у строки, установлені частиною другою статті 30 Дисциплінарного статуту НП України, незалежно від того, чи такі повідомлення він фактично отримував.
Апелянт вказує, що для визначення дати ознайомлення з наказом про застосування до особи дисциплінарного стягнення недостатньо лише факту вчинення відповідачем дій, спрямованих на ознайомлення поліцейського з таким наказом, так як суди зобов`язані повно та всебічно з`ясувати усі обставини справи, у тому числі з`ясувати на який саме номер телефону, через який саме месенджер, а також електрону адресу поліцейського, що наявна у розпорядженні його безпосереднього керівника, перевірити та надати оцінку цим фактам у судовому рішенні.
У своїй відповіді № 91аз/119-15/02-2024 від 04.09.2024 року відповідач зазначив, що ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом ГУНП в Харківській області від 10.03.2022 року № 184 засобами електронного зв`язку, але в супереч положення ст. 30 Дисціплінарного статуту НП відповідач у своїй відповіді не надав інформації про те, якими саме засобами електронного зв`язку було ознайомлено позивача з наказами, а також, не надано доказів такого ознайомлення: не вказано номеру телефону чи адреси електронної пошти, на який було відправлено накази, не надано відповідних скріншотів такого направлення.
З відповіді відповідача від 04.09.2024 року вбачається, що засобами поштового зв`язку копія наказу № 184 від 10.03.2022 року про звільнення майора поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управлінні Національної поліції Харківської області зі служби за його місцем проживання не направлялась.
Тобто, на думку скаржника, процедура ознайомлення позивача з оскаржуваними наказами за допомогою засобів електронного зв`язку не була дотримана відповідно до ст. 30 Дисциплінарного статуту НП.
Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги всі фактичні обставини, що мають значення для правильного прийняття процесуального рішення у цій справі на стадії відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим дійшов передчасних висновків про повернення позовної заяви позивачу через пропущення останнім строку звернення до суду
Крім того, позивач вказав, що не отримання грошового забезпечення позивачем не свідчить про те, що позивача було саме звільнено зі служби, адже, невиплата грошового забезпечення поліцейським могла бути пов`язана з відстороненням його від виконання обов`язків.
Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому звертає увагу суду, що заявник не зазначив ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі, яким чином в період з 10.03.2022 до 02.08.2023, він не виконуючи жодних поліцейських функцій та не отримуючи грошове забезпечення, вважав себе поліцейським, тобто таким, що проходить службу в поліції.
Окрім того позивач міг і особисто прибути як до ГУНП в Харківській області (в тому числі і направити відповідний запит на офіційну електронну пошту) так і до свого підрозділу, де від колег по службі чи керівників отримати письмову чи усну інформацію щодо свого статусу на службі (звільнений чи ні). Однак ОСОБА_1 цього не зробив, що це ще раз підтверджує факт усвідомлення ним факту звільнення з поліції.
Отже, ОСОБА_1 достеменно було відомо про своє звільнення в березні 2022 року і перебуваючи на посаді старшого інспектора автотранспортного відділення центру забезпечення ГУНП в Харківській області він мав бути обізнаний, що для звернення до суду за захистом своїх прав законом встановлено процесуальний строк, а тому повинен був почати вчиняти активні дії щодо отримання відповідних документів та звернутись до суду з позовом.
Отримати оскаржувані накази заявник міг і самостійно, однак таке бажання не виявив, своїм правом не скористався, отже обрав пасивну поведінку, а тому, ОСОБА_1 не міг не розуміти, що він звільнений зі служби в поліції.
Реалізація заявником права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності ГУНП в Харківській області. ОСОБА_1 , необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавив себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, тобто не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Позовна заява направлена до суду тільки 14.08.2023, що значно перевищує строк на звернення до суду, таким чином, позивачем пропущений строк на звернення до суду.
Отже судом було вірно встановлено, що “до липня 2023 року станом правовідносин з приводу проходження публічної служби не опікувався, а тому не міг мати ані обґрунтованих очікувань, ані розумних сподівань на прийняття суб`єктом владних повноважень будь-якого іншого рішення з питань службової кар`єри, окрім звільнення із служби”.
Отже, посилання на те, що ОСОБА_1 стало відомо про звільнення лише 02.08.2023, коли він отримав копію витягу з наказу про звільнення не може бути прийнято до уваги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що залишаючи позов без руху, суд в своїй ухвалі зазначив, що усуваючи недоліки позовної заяви, позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. ст. 160, 161 КАС України, а саме надати до суду: заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску строку звернення до суду; докази чи направлялись позивачу засобами поштового зв`язку або у інший, передбачений законом спосіб оскаржувані накази; докази що підтверджують отримання чи не отримання позивачем у цей період грошового забезпечення; докази звернення позивача до керівництва після повернення до міста для отримання інформації про звільнення позивача чи про подальше проходження ним служби.
06.09.2024 року на адресу суду надійшла заява про поновлення процесуального строку від представника позивача. При цьому обгрунтовує тим, що на виконання ухвали 29.08.2024 року до відповідача було подано адвокатський запит. 04.09.2024 року на адвокатський запит була отримана відповідь № 91аз/119-15/02- 2024. В даній відповіді зазначено, що ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом ГУНП в Харківській області від 10.03.2022 року № 184 засобами електронного зв`язку. Натомість, відповідь не містить інформації про те, якими саме засобами електронного зв`язку було його ознайомлено з наказом. Майор поліції ОСОБА_1 , старший інспектор автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції Харківської області особисто з наказом № 184 від 10.03.2022 року не ознайомлювався. Щодо виплати грошового забезпечення з 11.03.2022 року повідомлено суду наступне: 11.03.2022 року відповідачем не проведено повний розрахунок з позивачем. Відповідно, ОСОБА_1 не міг здогадуватися, що його звільнили зі служби. Коли у серпні 2022 року ОСОБА_1 подзвонили щодо повернення 523,04 грн., то ніхто не сказав, що його звільнено. Навпаки, проведення якихось розрахунків, спілкування з ним говорило про те, що відносини служби ще тривають. В жовтні 2022 року також були здійснені виплати по службі, що також давало ОСОБА_1 змогу вважати, що відносини служби ще не припинені. Не отримання грошового забезпечення позивачем не свідчить про те, що позивача було звільнено зі служби. Адже, невиплата грошового забезпечення поліцейським могла бути пов`язана з відстороненням його від виконання обов`язків.
Залишаючи клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення по день поновлення на посаді, суд першої інстанції виходив з того, що оцінка змісту обставин справи, хронології та послідовності дій позивача перед зверненням до суду свідчать про те, що цей строк був пропущений через відсутність його зусиль і належної старанності, особливо з огляду на те, що позивач усвідомлював, що фактично не працює на займаній посаді (переведений до позаштатного складу), а також можливість дізнатися про своє місце роботи та куди його переведено (як він вважав), яка поданими суду доводами не спростована, а тому позовна заява підлягає поверненню.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки – це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Тому в разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.
Право на звернення до суду не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення “Голдер проти Великої Британії” від 21.02.1975 р., “Жоффр де ля Прадель проти Франції” від 16.12.1992 р.).
Виходячи з принципу змагальності в адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
Відповідно до   ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Колегія суддів зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно до ч. 4 ст. ст. 31 Закону України “Про Дисциплінарний статут Національної поліції України”, поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
Згідно із ст. 30 Закону України “Про Дисциплінарний статут Національної поліції України”, у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника. Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації. Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.
Проте, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про його звільнення.
Так, з матеріалів справи вбачається, у відповідь на адвокатський запит № 91аз/119-15/02-2024 від 04.09.2024 року відповідач зазначив, що ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом ГУНП в Харківській області від 10.03.2022 року № 184 засобами електронного зв`язку, але в супереч положення ст. 30 Дисціплінарного статуту НП відповідач у своїй відповіді не надав інформації про те, якими саме засобами електронного зв`язку було ознайомлено позивача з наказами, а також, не надано доказів такого ознайомлення: не вказано номеру телефону чи адреси електронної пошти, на який було відправлено накази, не надано відповідних скріншотів такого направлення, а суд першої інстанції не вжив усіх, визначених законом, заходів та не встановив усі фактичні обставини, що мають значення для правильного прийняття процесуального рішення у цій справі на стадії відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим дійшов передчасних висновків про повернення позовної заяви позивачу через пропущення останнім строку звернення до суду.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивача про його звільнення.
Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково зробив висновок про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки  в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення  позивача з наказом про його звільнення, які б підтвердили обізнаність позивача  про його звільнення.
Відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 р. з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 по справі № 520/22025/23 - скасувати.
Адміністративну справу № 520/22025/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області  про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення по день поновлення на посаді направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва