ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2024 року	Львів	Справа № 450/4336/23 пров. № А/857/16285/24	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючої судді                                                           Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                Бруновської Н.В., Глушка І.В. 
з участю секретаря судового засідання                             Слободян І.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Івано-Франківській області на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2024 року, ухвалене суддею Добош Н.Б. у м. Пустомити у справі № 450/4336/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Івано-Франківській області про скасування постанови, 
                                                           В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7548408 від 17.08.2023 року.
01 квітня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області прийняв рішення, яким позов задовольнив.
Скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕАТ № 7548408 від 17.08.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного відповідності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 до адміністративного відповідності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, - закрив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 536,80 грн. сплаченого судового збору.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП (перевищення дозволеної швидкості руху). Зокрема, суд зазначив, що швидкість руху транспортного засобу, яким керував позивач (74 км/год) перебуває у межах допустимої похибки приладу вимірювання Tru Cam. У матеріалах справи немає доказів про те, що відповідач здійснював контроль у межах дії дорожнього знаку 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху».
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.
Таку позицію обґрунтовує тим, що дозволена швидкість в межах населеного пункту становить 50 км/год., позивач рухався зі швидкістю 74 км/год, що вказує на те, що швидкість руху автомобіля, яким керував позивач не знаходиться в межах відносної похибки пристрою вимірювання швидкості Tru Cam – 2 км/год. Також, відповідач вважає, що дорожній знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» встановлюється у місці де здійснюється автоматична фіксація порушень правил дорожнього руху.
Позиція позивача ґрунтується на тому, що прилад вимірювання швидкості Tru Cam не був закріплений стаціонарно, а знаходився в руках у поліцейського, що є порушенням статті 40 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, відповідач порушив право позивача знайомитися із матеріалами справи, надавати пояснення, користуватися юридичною допомогою. Також позивач додатково зазначає, що відповідач не склав протокол про адміністративне правопорушення
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 17 серпня 2024 року відповідач прийняв постанову серії ЕАТ № 7548408 від 17.08.2023 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.
У цій постанові зазначено, що позивач 17.08.2024року о 20 год. 25 хв. в с. Старі Кривотули, дороги Н-10 123 км., керуючи автомобілем Toyota Avensis д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більше ніж на 20 км., рухаючись зі швидкістю 74 км./год., чим порушив п. 12. 4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 ТС 008397.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.
Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апеляційний суд встановив те, що, на підтвердження порушення позивачем швидкості руху, відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, надав інформацію, зафіксовану приладом вимірювання швидкості «TruCam» серії LTI 20/20 ТС 008397.
Згідно з даними цього приладу, позивач перевищив дозволену швидкість руху транспортного засобу у межах населеного пункту Старі Кривотули Тисменицького району Івано-Франківської області на 24 км/год від дозволеної у 50 км/год. Ця подія трапилась на автомобільній дорозі Н-10 на 123 км, 48°47'37.1" градусів географічної широти та 24°51'36.12" градусів географічної довготи.
Апеляційний суд, зважаючи на вказані координати, користуючись загальнодоступним сервісом Google Maps, встановив, що місце вчинення правопорушення знаходиться в межах населеного пункту Старі Кривотули Тисменицького району Івано-Франківської області. Крім того загальнодоступною є інформація про те, що 123 кілометр автодороги Н-10 знаходиться в межах вказаного вище населеного пункту. 
Виходячи із цих обставин, апеляційний суд вважає, що інформацію, зафіксовану приладом вимірювання швидкості «TruCam» серії LTI 20/20 ТС 008397, необхідно визнати такою, що підтверджує порушення позивачем швидкісного режиму проїзду вищевказаної ділянки дороги, що знаходиться в межах населеного пункту.
Апеляційний суд також погоджується із доводами відповідача про те, що дані приладу вимірювання швидкості «TruCam» серії LTI 20/20 ТС 008397 чітко вказують на місце вчинення правопорушення, що не потребує додаткової прив`язки до знаків про місце початку та закінчення населеного пункту, оскільки, такі дані містять інформацію про географічні координати місця фіксації правопорушення, що дає змогу достовірно встановити місце його вчинення.
Позивач стверджує, що прилади вимірювання швидкості мають бути закріплені статично, оскільки ручне розміщення засобів фото – і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Це твердження відповідач заперечив, вказавши, що, згідно із статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію», поряд із приладами автоматичної фіксації правопорушень, поліцейський використовує і інші прилади та технічні засоби для фіксації правопорушень.
Оцінивши наведені доводи апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз.
У абзаці 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», зазначено, що технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Із наведених норм встановлено, що, крім приладів автоматичної фіксації правопорушень, поліцейський може використовувати  інші технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. При цьому, такі він може закріплювати у спосіб визначений абзацом 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Отже, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень поліцейський може використовувати або у спосіб, визначений абзацом 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», або у інший, не заборонений законодавством України, спосіб.
Апеляційний суд встановив те, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam» є засобом вимірювальної техніки і конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання швидкості транспортних засобів.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що можливість вимірювання швидкості автомобіля за допомогою технічного приладу для вимірювання швидкості, що знаходиться в руках поліцейського передбачена  законодавством, в тому числі і статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Тому, апеляційний суд вважає, що відповідач діяв правомірно здійснюючи вимірювання швидкості лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів «TruCam», тримаючи його в руках.
Крім вказаного вище, позивач стверджує, що відповідач порушив право позивача знайомитися із матеріалами справи, надавати пояснення, користуватися юридичною допомогою. Однак, позивач не повідомляє чи намагався він скористатися вказаними правами і не конкретизує дії відповідача, що порушують вказані права. 
При цьому, відповідач зазначив, що надати відео із нагрудної камери поліцейського  немає можливості, оскільки, відповідний відеозапис знищений після спливу 30 діб, відповідно до пп.1 п. 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом МВС від 18.12.2018 року № 1026.
Що стосується доводів позивача про те, що відповідач не склав протокол про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд звертає увагу на норми статті 258 КУпАП, згідно із якими, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Оскільки, розгляд адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, віднесено до компетенції Національної поліції, то відповідач не складав протокол про адміністративне правопорушення.
Крім того, апеляційний суд погоджується із позицією відповідача, що швидкість руху автомобіля, яким керував позивача не знаходиться в межах відносної похибки пристрою вимірювання швидкості Tru Cam 2 км/год, оскільки перевищує дозволену швидкість руху в межах населеного пункту на 24 км/год.
Що посилання позивача на відсутність в місці фіксації правопорушення дорожнього знаку 5.70, то апеляційний суд звертає увагу на те, що, відповідно до Правил дорожнього руху, дорожній знак 5.70 – "Зміна схеми руху" позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки та не регулює порядок автоматичної відеофіксації порушень Правил дорожнього руху. 
У той же час ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, позначає  знак 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху".
Зважаючи на те, що у спірних правовідносинах не здійснювалася автоматична відеофіксація правопорушень, то посилання позивача на відсутність відповідного дорожнього знаку, який би вказував на цю обставину є безпідставними.
Із вказаного, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що відповідач достовірно встановив в діях позивача перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів.
Отже, постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7548408 від 17.08.2023 року є законною.
Цей висновок є підставою для відмови в задоволенні позову.
Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Зважаючи на те, що відповідач довів факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7548408 від 17.08.2023 року необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, внаслідок чого суд зробив неправильний висновок про задоволення позову, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому її необхідно задовольнити.
Розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює, оскільки, прийняв постанову про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Івано-Франківській області задовольнити.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2024 року в справі № 450/4336/23 скасувати та прийняти постанову, якою постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7548408 від 17.08.2023 року залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Івано-Франківській області про скасування постанови без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. В. Глушко	

Повний текст постанови складений 05.11.2024 року