ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2079/24                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 грудня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Кобаля М.І.,
                                                          Кузьменка В.В.,

При секретарі:                                  Долинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі за первісним адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з первісним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило: стягнути з відповідача на користь бюджету податковий борг в сумі 70994,11 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач має непогашений податковий борг перед бюджетом у сумі 70994,11 грн. за наступними податками:
- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) відповідно ст. 129 Податкового кодексу України, пеня у сумі 74,15 грн, зі строком сплати 22.01.2024;
- з податку на доходи фізичних осіб, що виник згідно податкової декларації про майновий стан і доходи №9430853216 від 09.02.2022 зі строком сплати 21.02.2022 на суму 8758,33 грн, втім з урахування сплати в сумі 102,10 грн залишок непогашеного зобов`язання становить 8656,23 грн.;
- з військового збору, що виник згідно податкової декларації про майновий стан і доходи №9430853216 від 09.02.2022 зі строком сплати 21.02.2022 на суму 729,86 грн. з урахування сплати в сумі 0,34 грн залишок непогашеного зобов`язання становить 729,52 грн.
- пеня за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства, що виник згідно Акту перевірки від 30.11.2022 №7204/23-00-24-03-01/3197721194 та податкового повідомлення-рішення від 20.12.2022 №7393/23-00-24-03-01 зі строком сплати 07.02.2023 на суму 61534,21 грн.
У той же час, 21.03.2024 за підписом представника відповідача подано до суду зустрічний позов, в якому останній просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №7393/23-00-24-03-01 від 20.12.2022.
Вказані позовні вимоги обгрунтовано тим, що після 07.02.2019 з огляду на дію норм Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473- VIII нарахування пені за порушення строків зарахування валютної виручки за валютними операціями незначного розміру є неправомірним.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг в сумі 9459 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 90 коп. В задоволенні іншої частини вимог первісного позову відмовлено.
Зустрічний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області №7393/23-00-24-03-01 від 20.12.2022.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволення зустрічного позову та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ФОП ОСОБА_1 для перевірки не надавались документи, які можуть бути підставою для не перерахування пені або зупинення нарахування пені.
На думку скаржника, оскільки з 27.05.2022 податковому органу надано право на проведення документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями, тому підстави для скасування податкового повідомлення-рішення - відсутні.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу від 18.10.2022 року №1601-п ГУ ДПС у Черкаській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічних операцій по контракту (договору) від 05.06.2018 №05/06 (за період з 05.06.2018 по 28.11.2022). 
Копію наказу від 18.10.2022 № 1601-п, письмове повідомлення про початок перевірки від 18.10.2022 №517/23-00-24-03-01 та лист № 13018/6/23-00-24-03-10 від 18.10.2022 про надання інформації щодо прав платника під час проведення перевірки направлено поштою рекомендованим листом 19.10.2022, та отримано ФОП ОСОБА_1 особисто 26.10.2022. 
За результатами перевірки складено Акт №7204/23-00-24-03-01/3197721194 від 30.11.2022, відповідно до якого встановлено порушення статті 1 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповненнями за наслідками недотримання граничних строків розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, встановлених Національним банком України, за експортним контрактом від 05.06.2018 №05/06 укладеним з «Wohnpracht GmbH» (Німеччина, 60322, Frankfurt am Main, Fellnerstrabe 5, Ust.-ID DE 299247629, банківські реквізити нерезидента: IBAN ІНФОРМАЦІЯ_1 Kreditinstitut Postbank ВІС PBNKDEFF) в розмірі 1939,00 євро (еквівалент 61 534,21 грн).
Так, під час перевірки було встановлено, що на виконання умов вказаного контракту від 05.06.2018 №05/06 ФОП ОСОБА_1 експортовано продукцію на адресу «Wohnpracht GmbH» металоконструкції з чорних металів, виготовлені не з листового металу, вироби ковані в асортименті, згідно митної декларації від 14.06.2018 № UA902050/2018/505923, тому законодавчо встановлений строк надходження валютної виручки - 10.12.2018.
Оскільки фактично валютна виручка за товар згідно контракту від 05.06.2018 №05/06 від «Wohnpracht GmbH» не надійшла, ФОП ОСОБА_1 порушено граничні строки розрахунків за операціями з експорту товарів, встановлених Національним банком України. Сума неодержаної виручки за операцією з експорту товарів склала 1 939,00 євро, отже пеня за порушення строків розрахунків за операцією з експорту товарів за період з 11.12.2018 по 28.11.2022 складає 267 489,21 грн., однак максимальна сума пені, яка може бути донарахована за даним порушенням становить 61 534,21 грн.
Як наслідок, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення (форма «С») від 20.12.2022 № 7393/23-00-24-03-01 за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та ШС за порушення вимог валютного законодавства (код платежу 21081000) на суму 61 534,21 грн. 
Однак, вказане податкове повідомлення-рішення від 20.12.2022 №7393/23-00-24-03-01 направлено платнику листом з рекомендованим повідомленням про вручення, втім останнє не було вручено під час доставки, та згідно зазначеної причини повернення «за закінченням терміну зберігання» 23.01.2023 повернуто відправнику.
У той же час, ФОП ОСОБА_1 має непогашений податковий борг перед бюджетом у сумі 70994,11 грн. за наступними податками:
- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) відповідно ст. 129 Податкового кодексу України, пеня у сумі 74,15 грн, зі строком сплати 22.01.2024;
- з податку на доходи фізичних осіб, що виник згідно податкової декларації про майновий стан і доходи №9430853216 від 09.02.2022 зі строком сплати 21.02.2022 на суму 8758,33 грн, втім з урахування сплати в сумі 102,10 грн залишок непогашеного зобов`язання становить 8656,23 грн.;
- з військового збору, що виник згідно податкової декларації про майновий стан і доходи №9430853216 від 09.02.2022 зі строком сплати 21.02.2022 на суму 729,86 грн. з урахування сплати в сумі 0,34 грн залишок непогашеного зобов`язання становить 729,52 грн.
- пеня за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства, що виник згідно Акту перевірки від 30.11.2022 №7204/23-00-24-03-01/3197721194 та податкового повідомлення-рішення від 20.12.2022 №7393/23-00-24-03-01 зі строком сплати 07.02.2023 на суму 61534,21 грн.
Оскільки в добровільному порядку сума заборгованості платником податку не була сплачена, контролючий орган просив стягнути її у судовому порядку.
Задовольняючи частково позовні вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в судовому порядку встановлено неправомірність нарахування грошових зобов`язань на підставі податкового повідомлення-рішення №7393/23-00-24-03-01 від 20.12.2022 зі строком сплати 07.02.2023 на суму 61534,21 грн., тому в цій частині податковий борг стягненню не підлягає, відтак слід стягнути податковий борг у сумі 9459,90 грн.
Переглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції зазначив про те, що оскільки сума операції з експорту товарів склала 1939 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату здійснення операції дорівнює 61534,21 гривень, тобто є меншою, ніж 150000 грн., тому до позивача не може бути застосовано відповідальність за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операціях, що є підставою для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 7393/23-00-24-03-01 від 20.12.2022.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання такої діяльності, а також обмеження щодо її здійснення встановлені Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 №959-ХІІ (далі - Закон №959-ХІІ, тут і далі - у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною першою статті 5 Закону № 959-XII передбачено, що усі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності незалежно від форми власності та інших ознак мають рівне право здійснювати будь-які види зовнішньоекономічної діяльності та дії щодо її провадження, у тому числі будь-які валютні операції та розрахунки в іноземній валюті з іноземними суб`єктами господарської діяльності, що прямо не заборонені або не обмежені законодавством, у тому числі заходами захисту, запровадженими Національним банком України відповідно до Закону України «Про валюту і валютні операції».
Згідно з абзацу 4 статті 6 Закону № 959-XII, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Відповідно до абзацу 1 статті 14 Закону № 959-XII, всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право, зокрема, самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Статтею 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» № 2473-VIII (далі - Закон № 2473-VIII) передбачено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту й імпорту товарів.
Згідно з частиною п`ятою вказаної статті Закону № 2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Відповідно до пункту 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 2 січня 2019 року № 5 (далі - Положення №5) граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
З наведених законодавчих норм слідує висновок, що граничний строк розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів встановлюється в контракті, однак такий строк не може перевищувати строку встановленого Національним банком України, який в даному випадку встановлений у кількості 365 календарних днів.
У той же час, колегія суддів враховує, що згідно з пп. 7 п. 2 розд. І Положення № 5 незначний розмір валютної операції - розмір валютної операції (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим НБУ на дату здійснення операції), який є меншим, ніж розмір, передбачений ст. 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019   №361-IX, крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій.
Відповідно до підпункту 1 пункту 22 розділу II Положення № 5 в редакції Постанов Національного банку № 35 від 06.02.2019, № 57 від 27.04.2020 граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 21 розділу II цього Положення не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений   статтею 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - незначна сума), крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій.
У свою чергу, відповідно до частини першої ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14.10.2014 № 1702-VII фінансова операція підлягає обов`язковому фінансовому моніторингу у разі, якщо сума, на яку вона здійснюється, дорівнює чи перевищує 150 000 гривень (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї або проводять та надають можливість доступу до азартних ігор у казино, будь-яких інших азартних ігор, у тому числі електронне (віртуальне) казино, - 30 000 гривень) або дорівнює чи перевищує суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну 150 000 гривень (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї або проводять та надають можливість доступу до азартних ігор у казино, будь-яких інших азартних ігор, у тому числі електронне (віртуальне) казино, - 30 000 гривень).
Отже, у разі здійснення резидентами валютних операцій в розмірі меншому ніж 150 тис. грн., до них не застосовується відповідальність за несвоєчасне отримання або неотримання виручки за експортним зовнішньоекономічним договором.
Як свідчать матеріали справи, під час проведення перевірки встановлено порушення статті 1 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» зі змінами та доповненнями за наслідками недотримання граничних строків розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, встановлених Національним банком України, за експортним контрактом від 05.06.2018 №05/06 укладеним з «Wohnpracht GmbH» (Німеччина, 60322, Frankfurt am Main, Fellnerstrabe 5, Ust.-ID DE 299247629, банківські реквізити нерезидента: IBAN ІНФОРМАЦІЯ_1 Kreditinstitut Postbank ВІС PBNKDEFF) в розмірі 1939,00 євро (еквівалент 61 534,21 грн).
Так, на виконання умов вказаного контракту від 05.06.2018 №05/06 ФОП ОСОБА_1 експортовано продукцію на адресу «Wohnpracht GmbH» металоконструкції з чорних металів, виготовлені не з листового металу, вироби ковані в асортименті, згідно митної декларації від 14.06.2018 № UA902050/2018/505923, тому законодавчо встановлений строк надходження валютної виручки - 10.12.2018.
На думку контролюючого органу, оскільки фактично валютна виручка за товар згідно контракту від 05.06.2018 №05/06 від «Wohnpracht GmbH» не надійшла, ФОП ОСОБА_1 порушено граничні строки розрахунків за операціями з експорту товарів, встановлених Національним банком України. 
Враховуючи, оскільки сума неодержаної виручки за операцією з експорту товарів склала 1 939,00 євро, отже пеня за порушення строків розрахунків за операцією з експорту товарів за період з 11.12.2018 по 28.11.2022 складає 267 489,21 грн., однак максимальна сума пені, яка може бути донарахована за даним порушенням становить 61 534,21 грн.
Зважаючи на ту обставину, що сума операції з експорту товарів склала 1939 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату здійснення операції дорівнює 61534,21 гривень, тобто є меншою, ніж 150000 грн., тому до позивача не може бути застосовано відповідальність за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операціях, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 7393/23-00-24-03-01 від 20.12.2022.
Щодо заявлених вимог податкового органу за первісним позовом слід зазначити наступне.
Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За правилами п.59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.
При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Абзацом 2 пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачено, шо у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
У силу вимог пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
З положень зазначених норм закону випливає, що обов`язок зі сплати грошового зобов`язання у платника податків виникає з наступного дня за днем узгодження такого зобов`язання і має бути виконаний протягом десяти днів. У разі оскарження до суду податкового повідомлення-рішення днем узгодження грошового зобов`язання є день набрання законної сили судовим рішенням.
Несплачені грошові зобов`язання у встановлений законом строк - протягом 10 календарних днів, наступних за днем їх узгодження, яке відбувається в день набрання законної сили судовим рішенням, є податковим боргом платника податків, з виникненням якого контролюючий орган має вжити заходів для його погашення, зокрема надіслати платникові податкову вимогу щодо погашення суми податкового боргу.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 810/272/16.
Пунктами 88.1 та 88.2 ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Пунктами   95.1   та 95.2 статті   95 ПК України   встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з несплатою відповідачем узгодженої суми податкового зобов`язання податковим органом сформовано податкову вимогу від 10.04.2023 №0002613-1302-2300 на суму податкового боргу 70919,96 грн., яка направлена ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку. 
При цьому, колегія суддів враховує, що у силу вимог п. 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
У даному випадку, заборгованість ФОП ОСОБА_1 виникла на суму 70994,11 грн грн, а саме: 
- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) відповідно ст. 129 Податкового кодексу України, пеня у сумі 74,15 грн, зі строком сплати 22.01.2024;
- з податку на доходи фізичних осіб, що виник згідно податкової декларації про майновий стан і доходи №9430853216 від 09.02.2022 зі строком сплати 21.02.2022 на суму 8758,33 грн, втім з урахування сплати в сумі 102,10 грн залишок непогашеного зобов`язання становить 8656,23 грн.;
- з військового збору, що виник згідно податкової декларації про майновий стан і доходи №9430853216 від 09.02.2022 зі строком сплати 21.02.2022 на суму 729,86 грн. з урахування сплати в сумі 0,34 грн залишок непогашеного зобов`язання становить 729,52 грн.
- пеня за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства, що виник згідно Акту перевірки від 30.11.2022 №7204/23-00-24-03-01/3197721194 та податкового повідомлення-рішення від 20.12.2022 №7393/23-00-24-03-01 зі строком сплати 07.02.2023 на суму 61534,21 грн.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що податкове повідомлення-рішення від 20.12.2022 №7393/23-00-24-03-01 на суму 61534,21 грн було оскаржене до суду та скасоване у даному судовому провадженні, тому таке рішення не може бути підставою для нарахування податкового боргу з огляду на неправомірність нарахування грошових зобов`язань.
При цьому, у матеріалах справи відсутні докази сплати нарахованих контролюючим органом податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 74,15 грн, з податку на доходи фізичних осіб на суму 8656,23 грн та з військового збору на суму 729,52 грн.
Таким чином, наявні підстави для стягнення податкового боргу лише в розмірі 9459,90 грн.
Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову та задоволення у повному обсязі зустрічного позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          М.І. Кобаль

                                                                                            В.В. Кузьменко