ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року	Львів	Справа № 380/746/24 пров. № А/857/11263/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                             Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року (головуючий суддя Сподарик Н.І., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобовґязання вчи нити дії,-

                                                    В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не застосування січня 2008 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 та не встановлення, невиплати ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 19.03.2018 року індексації-різниці грошового забезпечення у розмірі 3 604,40 грн. в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року у сумі 85927,84 грн, із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);
- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 19.03.2018 року індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 3 604,40 грн. в місяць, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 та здійснити її виплату сумі 2209,15 грн пропорційно дням служби.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходів.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходів.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 19.03.2018 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 19.03.2018 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду змінити, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини рішення у наступній редакції:
«Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 3 604,40 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 19.03.2018 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078».
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов до висновку, що визначення розміру так званої «індексації-різниці» грошового забезпечення слід віднести до дискреційних повноважень відповідача, що є необґрунтованим.
За усталеною судовою практикою дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
У цій справі, повноваження відповідача не є дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Судом першої інстанції проігноровано, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тобто, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, що не враховується судом першої інстанції.
Нормами «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі - Порядок №1078) передбачено виплату індексації двох видів:
1)          так звана «поточна індексація» - виплачується у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (абз. 2. п. 1-1 Порядку №1078);
2)          так звана «індексація – різниця» - виплачується у разі, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, яка склалась у місяці підвищення доходу, - проводиться виплата індексації, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, до якої додається сума індексації, яка складається в наслідок вимог передбачених абзацом 2 пункту 1-1 Порядку №1078 (абз. 3,4,6 п.5 Порядку №1078).
Така правова позиція сформована Верховним Судом та вперше відображена у постанові від 23 березня 2023 року по справі № 400/3826/21.
Верховним Судом надано детальні роз`яснення:
1.          щодо застосування норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 та права військовослужбовців (осіб рядового та начальницького складу) на отримання індексації грошового забезпечення, яка передбачена цими нормами в період з 01 березня 2018 року по дату звільнення з військової служби або по дату підвищення посадових окладів за рішенням Уряду;
2.          щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078;
3.          щодо необхідності розрахунку судом розміру так званої «індексації-різниці» в період з 1 березня 2018 року по дату звільнення з військової служби та відсутність у даному питанні дискреційних повноважень відповідача.
Так, щодо обрання способу відновлення порушеного права та необхідності визначення судом у рішенні суми індексації грошового забезпечення, яка належить до виплати, Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року по справі №400/3826/21 зазначено наступне:
«111. Стосовно способу захисту права позивача на отримання невиплачених сум індексації грошового забезпечення, Суд звертає увагу на таке.
112.          Верховний Суд у пункті 62 постанови від 31 травня 2021 року у справі №420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).
113.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
114.          На тлі цього Суд зауважує, що у позовній заяві ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому індексацію грошового забезпечення у конкретних, розрахованих ним, сумах.
115.          Враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову.
116.          Натомість суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.
117.          Внаслідок цього застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини.
118.          Відтак оскаржувані судові рішення протирічать вимогам частини четвертої статті 242 КАС України і не відповідають завданню адміністративного судочинства, визначеного статтею 2 цього Кодексу».
          Період з 01.03.2018 року по 19.03.2018 року
Предметом спору у даний період є виплата так званої «індексації-різниці», виплата якої врегульована абзацами 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, що встановлено судом першої інстанції.
Виплата так званої «поточної» індексації грошового забезпечення не є спірним між сторонами, про що зазначалось у позовній заяві та також встановлено судом першої інстанції.
Також, судом першої інстанції встановлено протиправні дії відповідача та зобов`язано нарахувати та виплати так звану «індексацію – різницю» за період з 01.03.2018 по 19.03.2018, відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.
Разом з цим, визначення самого розміру так званої «індексації-різниці» відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 судом здійснено не було, а віднесено дане питання до дискреційних повноважень відповідача, що є неефективним захистом порушених прав позивача.
До позовної заяви було додано усі необхідні відомості та докази в тому числі, які були надані відповідачем, для можливості визначення розміру «індексації-різниці», виплата якої передбачена нормами абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, що не враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.
За фактичних обставин справи повноваження відповідача не є дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями діяти не за законом, а на власний розсуд.
Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21 щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 зазначено наступне:
«104. Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, Суд звертає увагу на таке.
105.          Буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
105.1.          розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);
105.2.          суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
105.3.          чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
106.          Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 30.03.2023 року).
106.1.          В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
107.          Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
108.          Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
109.          Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
110.          З урахуванням викладеного, Суд констатує обґрунтованість доводів касаційної скарги про те, що суди першої й апеляційної інстанції неправильно визначали характер спірних правовідносин у частині вимог, які стосуються нарахування й виплати щомісячної суми індексації-різниці за період з 1 березня 2018 року до 2 лютого 2021 року, та, як наслідок, помилково не застосували абзаци 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 та не встановили істотні для справи обставини, необхідні для правильного розв`язання спору в цій частині».
Аналогічні правові висновки Верховного Суду висвітлені у постанові від 12 квітня 2023 року по справі № 560/13302/21, постанові від 12 квітня 2023 року по справі №420/6982/21, постанові від 03 травня 2023 року по справі № 160/10790/22, постанові від 09 травня 2023 року по справі №120/7243/21-а, постанові від 09 травня 2023 року по справі №560/538/22, постанові від 10 травня 2023 року по справі № 260/5461/21, постанові від 22 червня 2023 року по справі № 520/6243/22 чим підтверджується незмінність правової позиції Верховного Суду щодо застосування норм Порядку №1078 та обставин, які підлягають дослідженню та встановленню при ухваленні рішення.
В свою чергу, обставини, які підлягали дослідженню та встановленню, детально описувалися у пунктах 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3. позовної заяви та в повному обсязі не враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення.
Для встановлення таких обставин справи, до позовної заяви було додано копію особистої картки грошового забезпечення та заробітної плати за 2018 рік (додаток 7 до позовної заяви), яка була надана відповідачем та знаходиться в матеріалах справи.
Визначення розміру підвищення грошового доходу
Так у пункті 2.2.1. позовної заяви детально описано місячний грошовий дохід позивача за лютий 2018 року та березень 2018 року, а також розмір підвищення грошового доходу у березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року.
Верховний Суд у постанові від 23 березня 2023 року по справі № 400/3826/21 зазначив, що розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Аналогічні правові висновки Верховного Суду висвітлені у постанові від 06 квітня 2023 року по справі №420/11424/21, постанові від 12 квітня 2023 року по справі №560/13302/21, постанові від 12 квітня 2023 року по справі №420/6982/21, постанові від 03 травня 2023 року по справі № 160/10790/22, постанові від 09 травня 2023 року по справі №120/7243/21-а, постанові від 09 травня 2023 року по справі №560/538/22, постанові від 09 травня 2023 року по справі №560/538/22, постанові від 10 травня 2023 року по справі № 260/5461/21, постанові від 11 травня 2023 року по справі №260/6386/21, постанові від 22 червня 2023 року по справі № 520/6243/22.
Тобто, Верховний Суд надаючи роз`яснення щодо застосування норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 дійшов висновку, що при визначення розміру підвищення грошового доходу слід порівнювати повне, фактичне, грошове забезпечення в березні 2018 року з повним, фактичним, грошовим забезпечення в лютому 2018 року за виключенням складових грошового забезпечення, які мають разовий характер.
При цьому, апелянт звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1.9 розділу першого наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 (діяв до 19.07.2018 року) та пункту 8 розділу першого наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (заробітна плата військовослужбовців) виплачуються в поточному місяці за минулий.
Тобто, грошове забезпечення за лютий 2018 року було виплачено у березні 2018 року.
У свою чергу грошове забезпечення за березень 2018 року було виплачено також у березні 2018 року, про що зазначив сам відповідач задаючи документи на архівне зберігання.
Для уникнень маніпуляцій з боку відповідача щодо складових грошового забезпечення зазначає, що «щомісячна додаткова грошова винагорода» є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та є складовою місячного грошового забезпечення, що неодноразово досліджувалося судами та підтверджується правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі №522/2738/17 (провадження №11- 806апп18), в якій здійснено відступ від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові цього суду від 10.03.2015 року (№21-70а15).
Верховним Судом у постанові 26 лютого 2021 року по справі №620/3346/19 (адміністративне провадження №К/9901/14539/20).
Великою Палатою Верховного Суду та у постанові від 10 листопада 2021 року по справі № 825/997/17 (провадження № 11-281апп21), де було повторно розглянуто питання віднесення «щомісячної додаткової грошової винагороди» до щомісячних видів грошового забезпечення.
Виходячи з даних архівної довідки (додаток 7 до позовної заяви), нарахований місячний грошовий дохід позивача за лютий 2018 року становить 12 329,84 грн. в тому числі:
посадовий оклад: 1 052,00 грн.;
оклад за військовим званням: 130,00 грн.;
надбавка за вислугу років: 413,70 грн.;
надбавка за виконання особливо важливих завдань: 797,85 грн.;
надбавка за класну кваліфікацію: 26,30 грн.;
надбавка за роботу яка передбачає доступ до державної таємниці: 157,80 грн.;
надбавка за особливі умови служби: 78,90 грн.;
щомісячна премія: 5 049,60 грн.;
щомісячна додаткова грошова винагорода: 4 623,69 грн..
(не враховано: «винагорода за бойове чергування» (Б/ч) – 26,30 грн.; «одноразова грошова допомога на оздоровлення» - 7727,25 грн.; оскільки являються виплатами разового характеру).
У зв`язку з тим, що позивача було виключено зі списків особового складу військової частини 19 березня 2018 року, то виплата грошового забезпечення позивача за березень 2018 року була здійснена у березні 2018 року пропорційно дням служби (19 днів), що і відображено у наданих відповідачем відомостях на архівне зберігання.
Враховуючи ту обставину, що позивачу у березні 2018 року, було вплачено грошове забезпечення не за повний календарний місяць, а пропорційно дням служби, а саме 19 днів, для визначення підвищення грошового доходу враховується грошове забезпечення за повний календарний місяць, тобто 31 день, яке згідно даних, архівної довідки (додаток 7) за березень 2018 року становить 13 188,59 грн. в тому числі:
посадовий оклад: 3 021,61 грн. /19д. * 31д. = 4 930,00 грн.;
оклад за військовим званням: 864,19 грн. /19д. * 31д. = 1 409,99 грн.;
надбавка за вислугу років: 1 748,61 грн. /19д. * 31д. = 2 853,00 грн.;
надбавка за особливості проходження служби: 563,44 грн. /19д. * 31д. = 919,30 грн.;
надбавка за роботу яка передбачає доступ до державної таємниці: 453,24 грн. /19д. * 31д.= 739,50 грн.;
щомісячна премія: 1 432,24 грн. /19д. * 31д. = 2 336,81 грн.
Таким чином, місячний грошовий дохід позивача у зв`язку з підняттям з 01.03.2018 року посадових окладів збільшився на 858,75 грн. 13 188,59 грн. - 12 329,84 грн. = 858,75 грн.).
У пункті 2.2.2. позовної заяви було детально описано суму можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року, яка становить 4 463,15 грн..
Такий розмір можливої індексації грошового забезпечення 4 463,15 грн., який припадав на місяць підвищення посадових окладів військовослужбовцям (березень 2018 року) неодноразово досліджувався та встановлювався судами, та такий підтверджується постановою Верховного Суду від 22 червня 2023 року по справі № 520/6243/22, від 30 листопада 2023 року по справі №420/616/23, від 07 грудня 2023 року по справі № 360/381/23.
Аналогічні висновки щодо розміру можливої індексації у березні 2018 року відображені у постановах судів апеляційної інстанції від 21 січня 2022 у справі № 440/9802/21, від 14 вересня 2022 року у справі №420/3121/22, від 07 листопада 2022 року у справі №420/19954/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 420/10946/22, від 17 травня 2023 року у справі №380/14700/22, від 13 вересня 2023 року у справі № 560/4497/23.
Розрахунок індексації з урахуванням підвищення грошового доходу та індексації яка склалася у місяці підвищення посадових окладів.

Таким чином, виходячи з зазначеного вище, що також зазначалося у пункті 2.2.3. позовної заяви, розмір підвищення грошового доходу позивача у сумі 858,75 грн. не перевищив розмір можливої індексації, яка припадала на місяць підвищення посадових окладів (березень 2018 року) 4 463,15 грн. та в силу вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 та у відповідача не було законних підстав не виплачувати позивачу індексацію у період з 01 березня 2018 року.

Тобто, відповідно до вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної позивачу індексації-різниці грошового забезпечення в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4 463,15 грн. - 858,75 грн. = 3 604,40 грн.

Такий розмір «індексації–різниці» грошового забезпечення 3 604,40 грн., згідно абзацу 6 пункту 5 Порядку №1078 повинен був бути виплачений позивачу по день звільнення з військової служби або до наступного підвищення тарифної ставки (окладу) та до такого розміру додається сума «поточної» індексації, яка виплачується коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що суд першої інстанції мав усі необхідні відомості та докази для ефективного захисту порушених прав позивача та визначити розмір індексації–різниці, що становить 3 604,40 грн., яка підлягає виплаті за період з 01.03.2018 року по 19.03.2018 року.

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.  

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 19.03.2018 року №54, позивача було виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Позивач отримав архівну довідку про нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2015 року по березень 2018 року.
Виходячи з відомостей архівної довідки, відповідач не нараховував та не виплачував індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 19.03.2018.
Як уже зазначалось вище ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки апелянт просив змінити рішення суду першої інстанції та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 3 604,40 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 19.03.2018 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, то суд апеляційної інстанції надає оцінку рішенню суду лише в частині відмови у задоволенні позову щодо виплати ОСОБА_1 індексацію-різниці грошового забезпечення у розмірі 3 604,40 грн.
Відмовляючи у задоволенні в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції,  визнаючи право позивача на отримання індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 19.03.2018, з чим погоджується колегія судів, виходив з того,  що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця (частина перша статті 10 Закону №1282, пункт 6 Порядку №1078), при цьому суд вважав, що визначення сум індексації грошового забезпечення, які підлягають виплаті на користь позивача, належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати їх розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. 
Оскільки на момент розгляду справи, відповідач жодних дій по фактичному нарахуванню позивачу певного розміру індексації у спірні періоди не здійснив, то суд першої інстанції вважав, що права позивача в частині визначення конкретного розміру індексації грошового забезпечення не порушені.
Однак суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції не погоджується. 
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, що не враховується судом першої інстанції.
Обираючи спосіб відновлення порушеного права та необхідності визначення судом у рішенні суми індексації грошового забезпечення, яка належить до виплати, суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину, що Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року по справі №400/3826/21 викладено наступну позицію:
«Стосовно способу захисту права позивача на отримання невиплачених сум індексації грошового забезпечення, Суд звертає увагу на таке.
Верховний Суд у пункті 62 постанови від 31 травня 2021 року у справі №420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. 

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

На тлі цього Суд зауважує, що у позовній заяві позивач просив суд зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому індексацію грошового забезпечення у конкретних, розрахованих ним, сумах.

Враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову.

Натомість суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Внаслідок цього застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини.

Відтак оскаржувані судові рішення протирічать вимогам частини четвертої статті 242 КАС України і не відповідають завданню адміністративного судочинства, визначеного статтею 2 цього Кодексу».

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно відмовив у задоволенні вказаних вимог.

Щодо визначення розміру суми індексації різниці за період з 01.03.2018 по 19.03.2018, то суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі обрахунком.

Такий відповідає вимогам абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, відомостям та доказам, які необхідні для можливості визначення розміру «індексації-різниці», та висновка викладеним Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21 щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Відтак для ефективного захисту порушених прав позивача слід визначити розмір «індексації–різниці», що становить 3 604,40 грн., яка підлягає виплаті за період з 01.03.2018 року по 19.03.2018 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід змінити, бо судом порушено норми матеріального та процесуального права, та вимоги апеляційної скарги – задовольнити.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 
                                                 П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі №380/746/24 змінити.
Абзац п`ятий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції:
«Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 3 604,40 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 19.03.2018 відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула