ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 листопада 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/1401/23
Головуючий у першій інстанції – Карпинська Н. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/498/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.    
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В. 

сторони: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ”УКР КРЕДИТ   
ФІНАНС”
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Карпинської Н.М. від 10 січня 2024 року, місце ухвалення рішення м. Городня, дата складання повного рішення - 15 січня 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

                      В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором №1045-0054 від 07.02.2022 у розмірі 85 680 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12 000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 73 680 грн. Також позивач ставив питання про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, пов`язаних із розглядом позовної заяви. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” вказувало, що 07.02.2022 між позивачем та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС”, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1045-0054. Зазначений кредитний договір, як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів (далі - ”Правила”) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, та з яким позичальник був попередньо ознайомлений; у відповідності до норм ч.1 статті 13 Закону України ”Про споживче кредитування”, було укладено договір у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України ”Про електронні документи та електронний документообіг”, а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України ”Про електронну комерцію”. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину, воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статті 12 Закону України ”Про електронну комерцію”, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі, електронного підпису, одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 12 000 грн.; строк кредитування - 300 днів; заявлений строк - 14 днів; знижена % ставка - 2,00 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день. За доводами позивача, кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а відповідач, всупереч умовам кредитного договору, статті 12 Закону України ”Про споживче кредитування” та статей: 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, не повернув в повному обсязі кредит позивачу, а також не виконав всі інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 07.09.2023 року, загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору, становить 85 680 грн., що складається із: простроченої заборгованості за кредитом - 12 000 грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 73 680 грн.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.01.2024 року позов ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково. Судом стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” за кредитним договором №1045-0054 від 07.02.2022 року станом на 07.09.2023 року: 12 000 грн. - прострочену заборгованість за кредитом та 12 000 грн. від нарахованих процентів, а всього: 24 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” 601 грн. 22 коп., у відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 10.01.2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” за кредитним договором №1045-0054 від 07.02.2022 року, станом на 07.09.2023 року: 12 000 грн. - простроченої заборгованості за кредитом та 12 000 грн. від нарахованих процентів, а всього: 24 000 грн., та прийняти нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” загальної суми заборгованості за кредитним договором № 1045-0054 від 07.02.2022 року в розмірі 85 680 грн., з яких: 12 000 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 73 680 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Апелянт також просить стягнути на свою користь із відповідача судові витрати за розгляд апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 10.01.2024 року, є таким, що ухвалено із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” зазначає, що між сторонами 07.02.2022 року було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1045-0054, в якому було погоджено всі істотні умови договору, зокрема, і розмір процентів, які нараховувались відповідачу у межах погоджених строків кредитування. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 12 000 грн. Згідно п.4.8 кредитного договору, ”cтрок кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 04.12.2022 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором”. Згідно п.4.3. кредитного договору, тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.4.6. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою). Позичальник за умови дотримання вимог, передбачених п.5.5. цього договору, користується програмами лояльності кредитодавця та сплачує проценти за користування кредитом за наступною ставкою: пільгова процентна ставка становить 2,00% за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно, як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця. Знижена процентна ставка становить 2.00% за кожен день користування кредитом (окрім першого базового періоду), яка надається кредитодавцем виключно, як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Відповідно до п.4.4. договору, зазначено, що базовий період складає 14 календарних днів. Пунктом 1.1. передбачено, що базовий період сплати відсотків - проміжки часу протягом строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кількість днів у базовому періоді вказана у розділі 4 цього договору, і визначена сторонами на підставі пропозиції кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання кредиту через веб-сайт кредитодавця. Пунктом 2.3. кредитного договору передбачено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом, кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування згідно наступного розрахунку: дата видачі кредиту - 07.02.2022 року, останній календарний день першого базового періоду - 20.02.2022 року, сума кредиту - 12 000 грн.;  нараховані  проценти  за  користування  кредитом  - 3 360 грн.,  разом до сплати - 15 360 грн. Апелянт звертає увагу суду, що базовий період - строк, протягом якого боржник (позичальник) бажає сплачувати саме процент за користування кредитом (в даному випадку - 14 днів), який він сам обирає при заповнення заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти, якими він може користуватися (в даному випадку - 300 днів до 04.12.2022 року). З огляду на вищезазначене, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо кінцевого строку кредитування за договором № 1045-0054 від 07.02.2022 року, оскільки за його умовами, даний строк становить 300 календарних днів - до 04.12.2022 року, а не до 20.02.2022 року. Апелянт стверджує, що згідно наданої разом із позовною заявою довідкою про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме, на надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, станом на 07.09.2023 року (що є розрахунком заборгованості), ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” здійснювало лише нарахування по процентам за користування кредитом (згідно п.4.6. кредитного договору) в строк договору (згідно п. 4.8. договору), який погоджено між сторонами. Даним розрахунком підтверджується несплата відповідачем заборгованості по кредитному договору, оскільки жодного платежу на погашення кредиту ОСОБА_1 за весь час кредитування не було здійснено, що свідчить про свідоме порушення відповідачем умов кредитного договору. За доводами апелянта, відповідно до вищезазначеного розрахунку, штраф та комісія відповідачу не нараховувались. Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України. Апелянт зазначає, що базовий період - це строк, протягом якого боржник (позичальник) бажає сплачувати саме процент за користування кредитом (в даному випадку - 21 днів), який він сам обирає при заповненні заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування - це строк, на який видаються грошові кошти, якими він може користуватися. Апелянт вказує, що у даному випадку, відповідно до умов договору від 17.09.2022 року, строк складає 300 днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, тобто, до 14.07.2023 року.

В судове засідання апеляційного суду сторони даного спору, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Згідно приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 07.02.2022 року між ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту credstkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС”, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1045-0054 (а.с. 26-39). Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор ”А243” для підписання кредитного договору 1045-0054 від 07.02.2022 року, а також для ознайомлення із Правилами і супутніми документами.

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивачем було відкрито для ОСОБА_1 невідновлювальну кредитну лінію (а.с.26-39), за якою надано йому кредит в сумі 12 000 грн., зі сплатою наступних відсотків: стандартна процентна ставка становить 3,00 % в день, пільгова процентна ставка становить 2,00% в день, знижена процентна ставка становить 2.00 % за кожен день користування кредитом; строк кредитування - 300 календарних днів, дата повернення (виплати) кредиту - 04.12.2022 року, строк договору є рівними строку кредитування, однак в частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань; реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять, 00 % (п.4.9. договору про відкриття кредитної лінії №1045-0054 від 07.02.2022 року); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 120 000,00 гривень, і включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі 108 000,00 гривень (п.4.10. договору про відкриття кредитної лінії №1045-0054 від 07.02.2022 року), обчислення орієнтовної та реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту є репрезентативними та базуються на обраних позичальником умовах кредитування, зазначених в договорі та на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, сторони виконають свої обов`язки належним чином; орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту обчислені на основі припущення, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку платежів за договором, наведеного в додатку 3 до договору (пункти 2.1, 4.6, 4.8, 4.9, 4.10, 4.11 договору). Кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок позичальника, вказаний у реквізитах електронного платіжного засобу; базовий період складає 14 календарних днів; перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду або погашення заборгованості за процентами; сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду (пункти 4.2, 4.4, 4.5 договору). Пунктом 5.3 договору наведено розрахунок для повного погашення кредиту в останній день першого базового періоду та визначено, що 20.02.2022 року відповідач мав сплатити 12 000 грн. отриманого кредиту та 3 360 грн. відсотків за користування кредитом у перший базовий період, а всього сплатити: 15 360 грн.
Відповідачем також було підписано одноразовим ідентифікатором Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту із таблицею обчислення загальної вартості кредиту (а.с.14-25), які є невід`ємними частинами договору.

Із довідки ТОВ ”Укр Кредит Фінанс” вбачається, що відповідачу 07.02.2022 року на його платіжну картку № НОМЕР_1 було виплачено кредитні кошти за договором №1045-0054 від 07.02.2022 року в сумі 12 000 грн. (а.с.40). Вказана операція була проведена успішно, що підтверджується роздруківкою ТОВ ”Easy Pay” (а.с. 41-45).

На підтвердження вимог заявленого позову ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” надано довідку про укладений договір, відповідно до якого, надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, станом на 07.09.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в сумі 12 000 грн., загальна кількість днів користування кредитом - 577, кількість днів користування ставкою 0,0 % - 338 днів, кількість днів користування ставкою 2,0 % - 106 днів, кількість днів користування ставкою 3,0 % - 134 дні, загальна заборгованість: основний борг - 12 000 грн., залишок відсотків - 73 680 грн., всього: 85 680 грн. (а.с.50-58).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.01.2024 року, частково задовольняючи вимоги заявленого позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції встановив, що відповідач підписав електронний договір, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, факт укладення договору підтверджується матеріалами справи та узгоджується із статтями: 6, 627 ЦК України та статтями: 11, 12 Закону України ”Про електронну комерцію”, із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними, уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що п.2.3. укладеного договору сторони домовились, що повне погашення кредиту рекомендовано не пізніше останнього дня базового періоду строку кредитування, з 07.02.2022 року до 20.02.2022 року, із нарахованими згідно п.4.6. договору процентами, а саме, 3 360 грн. Із настанням наведеної дати будь-якого руху коштів по рахунку не відбулось. За твердженням суду першої інстанції, позивач протиправно поставив відповідача у несприятливе становище, обумовивши дату повернення виплати кредиту (п.4.8. договору), як 04.12.2022 року з продовженням нарахування і дії процентної ставки, внаслідок чого заборгованість по процентах зросла до 73 680 грн., що більше, ніж у 5 разів перевищує первинний борг, визначений станом на 20.02.2022 року. Суд першої інстанції зазначив, що позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Судом першої інстанції при розгляді даного спору по суті було враховано приписи ч.4 статті 42 Конституції України, згідно якої, участь у договорі споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Суд першої інстанції також враховано правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16, провадження №12-142гс19) та у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі №132/1006/19, провадження № 61-1602св20. Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про нарахування та сплату відсотків у визначений позивачем строк, є явно завищеною, не відповідає передбаченим у ч.3 статті 509, ч.1, ч.2 статті  627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. При розгляді даного спору по суті судом першої інстанції також прийнято до уваги висновки рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013. Оскільки заявлену позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 73 680 грн. суд першої інстанції визнав неспіврозмірною кредиту у сумі 12 000 грн., а також такою, що суперечить принципам розумності та добросовісності, порушує баланс договірних прав і обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, то за даних обставин, суд дійшов висновку про зменшення розміру відсотків до 12 000 грн., що буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин. Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог заявленого ТОВ ”Укр Кредит Фінанс” до ОСОБА_1 позову, та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №1045-0054 від 07.02.2022 року, станом на 07.09.2023 року, у розмірі: 12 000 грн. - простроченої заборгованості за кредитом та 12 000 грн. від нарахованих процентів, а всього: 24 000 грн. Судом першої інстанції також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” 601 грн. 22 коп., у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.01.2024 року про часткове задоволення вимог заявленого ТОВ ”Укр Кредит Фінанс” до ОСОБА_1 позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у визначеному судом першої інстанції розмірі, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду від 10.01.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” зазначає, що між сторонами 07.02.2022 року було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1045-0054, в якому було погоджено всі істотні умови договору, зокрема, і розмір процентів, які нараховувались відповідачу у межах погоджених строків кредитування. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 12 000 грн. Згідно п.4.8. кредитного договору, ”cтрок кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 04.12.2022 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором”. Згідно п.4.3. кредитного договору, тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.4.6. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою). Позичальник за умови дотримання вимог, передбачених п.5.5 цього договору, користується програмами лояльності кредитодавця та сплачує проценти за користування кредитом за наступною ставкою: пільгова процентна ставка становить 2,00% за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно, як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця. Знижена процентна ставка становить 2.00% за кожен день користування кредитом (окрім першого базового періоду), яка надається кредитодавцем виключно, як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Відповідно до п.4.4. договору, зазначено, що базовий період складає 14 календарних днів. Пунктом 1.1. передбачено, що базовий період сплати відсотків - проміжки часу протягом строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кількість днів у базовому періоді вказана у розділі 4 цього договору, і визначена сторонами на підставі пропозиції кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання кредиту через веб-сайт кредитодавця. Пунктом 2.3. кредитного договору передбачено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом, кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування згідно наступного розрахунку: дата видачі кредиту - 07.02.2022 року, останній календарний день першого базового періоду - 20.02.2022 року, сума кредиту - 12 000 грн.;  нараховані  проценти  за  користування  кредитом  - 3 360 грн.,  разом до сплати - 15 360 грн. Апелянт звертає увагу суду, що базовий період - строк, протягом якого боржник (позичальник) бажає сплачувати саме процент за користування кредитом (в даному випадку - 14 днів), який він сам обирає при заповнення заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти, якими він може користуватися (в даному випадку - 300 днів до 04.12.2022 року). З огляду на вищезазначене, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо кінцевого строку кредитування за договором № 1045-0054 від 07.02.2022 року, оскільки за його умовами, даний строк становить 300 календарних днів - до 04.12.2022 року, а не до 20.02.2022 року. Апелянт стверджує, що згідно наданої разом із позовною заявою довідкою про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме, на надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, станом на 07.09.2023 року (що є розрахунком заборгованості), ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” здійснювало лише нарахування по процентам за користування кредитом (згідно п.4.6. кредитного договору) в строк договору (згідно п.4.8. договору), який погоджено між сторонами. Даним розрахунком підтверджується несплата відповідачем заборгованості по кредитному договору, оскільки жодного платежу на погашення кредиту ОСОБА_1 за весь час кредитування не було здійснено, що свідчить про свідоме порушення відповідачем умов кредитного договору. За доводами апелянта, відповідно до вищезазначеного розрахунку, штраф та комісія відповідачу не нараховувались. Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України. Апелянт зазначає, що базовий період - це строк, протягом якого боржник (позичальник) бажає сплачувати саме процент за користування кредитом (в даному випадку - 21 днів), який він сам обирає при заповненні заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування - це строк, на який видаються грошові кошти, якими він може користуватися. Апелянт вказує, що у даному випадку, відповідно до умов договору від 17.09.2022 року, строк складає 300 днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, тобто, до 14.07.2023 року.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.    

Згідно із ч.1,ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За правилами статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України ”Про електронну комерцію” № 675-VIII (далі - Закон №675-VIII) від 03.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Положеннями статті 3 Закону №675-VIII  передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статей: 11, 12 Закону №675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4  статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ”Про електронний цифровий підпис”, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 07.02.2022 року між ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту credstkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС”, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1045-0054 (а.с. 26-39). Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор ”А243” для підписання кредитного договору 1045-0054 від 07.02.2022 року, а також для ознайомлення із Правилами і супутніми документами.
Відповідачем також було підписано одноразовим ідентифікатором Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту із таблицею обчислення загальної вартості кредиту (а.с.14-25), які є невід`ємними частинами договору.

Із довідки ТОВ ”Укр Кредит Фінанс” вбачається, що відповідачу 07.02.2022 року на його платіжну картку № НОМЕР_1 було виплачено кредитні кошти за договором №1045-0054 від 07.02.2022 року в сумі 12 000 грн. (а.с.40). Вказана операція була проведена успішно, що підтверджується роздруківкою ТОВ ”Easy Pay” (а.с.41-45).

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами спору 07.02.2022 року кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів.

Звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу для його задоволення, позивач посилався на ті обставини, що в порушення умов укладеного договору та  статті 12 Закону України ”Про споживче кредитування”, статей: 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 07.09.2023 року, виникла прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 12 000 грн. та прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі - 73 680 грн.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що за кредитним договором нарахування відсотків здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування, та всупереч узгодженій вартості кредиту.

Так, у наданому позивачем примірнику договору про відкриття кредитної лінії обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 15 360 грн., яка включає в себе 12 000 грн. суми кредиту та 3 360 грн. процентів за користування кредитними коштами, із датою видачі кредиту - 07.02.2022 року та останнім календарним днем першого базового періоду - 20.02.2022 року (пункт 2.3. договору). Договором передбачено сплату позичальником таких відсотків: стандартна процентна ставка становить 3,00 % в день, пільгова процентна ставка становить 2,00% в день, знижена процентна ставка становить 2.00 % за кожен день користування кредитом.

Пунктом 5.3. укладеного між сторонами спору договору наведено розрахунок для повного погашення кредиту в останній день першого базового періоду та визначено, що 20.02.2022 року відповідач мав сплатити 12 000 грн. отриманого кредиту та 3 360 грн. відсотків за користування кредитом у перший  базовий  період,  а  всього  сплатити: 15 360 грн.

Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч.2  статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою  статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак, в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 07.02.2022 року між ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту credstkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС”, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1045-0054 (а.с. 26-39). Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор ”А243” для підписання кредитного договору 1045-0054 від 07.02.2022 року, а також для ознайомлення із Правилами і супутніми документами.
Відповідно до умов вищевказаного договору, позивачем було відкрито для ОСОБА_1 невідновлювальну кредитну лінію (а.с.26-39), за якою надано йому кредит в сумі 12 000 грн., зі сплатою наступних відсотків: стандартна процентна ставка становить 3,00 % в день, пільгова процентна ставка становить 2,00% в день, знижена процентна ставка становить 2.00 % за кожен день користування кредитом; строк кредитування - 300 календарних днів, дата повернення (виплати) кредиту - 04.12.2022 року, строк договору є рівними строку кредитування, однак в частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань; реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять, 00 % (п.4.9. договору про відкриття кредитної лінії №1045-0054 від 07.02.2022 року); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 120 000,00 гривень, і включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі 108 000,00 гривень (п.4.10. договору про відкриття кредитної лінії №1045-0054 від 07.02.2022 року), обчислення орієнтовної та реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту є репрезентативними та базуються на обраних позичальником умовах кредитування, зазначених в договорі та на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, сторони виконають свої обов`язки належним чином; орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту обчислені на основі припущення, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку платежів за договором, наведеного в додатку 3 до договору (пункти 2.1, 4.6, 4.8, 4.9, 4.10, 4.11 договору). Кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок позичальника, вказаний у реквізитах електронного платіжного засобу; базовий період складає 14 календарних днів; перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду або погашення заборгованості за процентами; сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду (пункти 4.2, 4.4, 4.5 договору). Пунктом 5.3 договору наведено розрахунок для повного погашення кредиту в останній день першого базового періоду та визначено, що 20.02.2022 року відповідач мав сплатити 12 000 грн. отриманого кредиту та 3 360 грн. відсотків за користування кредитом у перший базовий період, а всього сплатити: 15 360 грн.
Відповідачем також було підписано одноразовим ідентифікатором Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту із таблицею обчислення загальної вартості кредиту (а.с.14-25), які є невід`ємними частинами договору.

Із наведеного вбачається, що у наданій до справи копії кредитного договору визначаються фактично декілька альтернативних строків, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів.

Враховуючи зазначене, при вирішенні спірних правовідносин у контексті обставин даної цивільної справи, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати положення contra proferentem.

У постанові Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 352/1950/15-ц, провадження №61-2973св22, зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою статті 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.05.2022 року у справі № 944/3046/20, провадження №61-19719св21, судом зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.3, ч.4  статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення ”contra proferentem”. ”Contra proferentem” (лат. ”verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem”) - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний із неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які ”не були індивідуально узгоджені” (”no individually negotiated”), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте, були включені в договір ”під переважним впливом однієї зі сторін”. Тобто, contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, у невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги при вирішенні даного спору по суті, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч.3 статті 509, ч.1, ч.2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до п.5 ч.3 статті 18 Закону України ”Про захист прав споживачів”, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції), у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи ч.4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 ”Керівні принципи для захисту інтересів споживачів”, в якій зазначено, що визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених ’’Керівних принципах для захисту інтересів споживачів’’ визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1,2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ”Керівні принципи для захисту інтересів споживачів” від 09.04.1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі, у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються, як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ”Керівні принципи для захисту інтересів споживачів” від 09.04.1985 року №39/248, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством, з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні Конституційного суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 статті 3, ч.3 статті 509 та ч.ч.1,2 статті 627 ЦК України  засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі №132/1006/19, провадження №61-1602св20.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Згідно п.8.38. вказаної постанови, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості відповідача за нарахованими процентами у розмірі 73 680 грн., не є співмірною сумі кредиту, яка становить 12 000 грн. за договором №1045-0054 від 07.02.2022 року, та суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. За даних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що розмір відсотків, який підлягає стягненню  із  відповідача на користь позивача, необхідно зменшити до 12 000 грн., і саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин.  

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.01.2024 року, оскільки даний висновок суду узгоджується із зазначеним вище нормами Закону, які регулюють спірні правовідносини та із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи.    

Оскільки вимоги заявленого ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” позову судом першої інстанції задоволено частково, суд першої інстанції, на підставі положень статті 141 ЦПК України, провів розподіл судових витрат між сторонами, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.     

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 10.01.2024 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони даного спору посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи. 

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ТОВ ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” необхідно залишити без задоволення, а рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.01.2024 року, необхідно залишити без змін. 

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                      
                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”УКР КРЕДИТ ФІНАНС” - залишити без задоволення.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                           Судді: