ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 522/322/24	
Головуючий в 1 інстанції: Чернявська Л.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,
при секретарі – Альонішко С.І.,
за участю представника апелянта – Вербицького В.В.,
представника позивача – Борогана В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2024 року та на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - 
ВСТАНОВИЛА:
В січні 2024 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила поновити строк для подання ОСОБА_1 позову до виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 1132 від 18.12.2023;
- скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №1132 від 18.12.2023 року, ухвалену адміністративною комісією виконавчого комітету Одеської міської ради про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1  700,00 грн.;
- провадження по адміністративній справі закрити, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення; 
- стягнути з виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10  000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що протоколом № 001391/ОМР департаменту благоустрою від 05 грудня 2023 року, адміністративна комісія виконавчого комітету Одеської міської ради, за наслідками встановлення факту порушення, а саме: не своєчасне прибирання біля будинку», постановила накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 штраф у розмірі 1 700,00 грн. Позивач вважає, що відповідачем протиправно прийнято рішення про накладення на неї штрафу у розмірі 1700,00 грн., оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення № 1132 від 18.12.2023 ухвалену адміністративною комісією Виконавчого комітету Одеської міської ради про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафу у розмірі 1 700,00 грн. Провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення закрито.
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Бороган В.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування постанови про накладення штрафу. Стягнуто з Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Одеської міської ради за рахунок міського бюджету шляхом стягнення з Виконавчого комітету Одеської міської ради, як розпорядника коштів на користь ОСОБА_1 , судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн., сплата судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 924,75, винагороду адвоката у розмірі 5000,00 грн. за надання правової допомоги, визначеній у Договорі про надання правничої допомоги від 03.01.2024 року.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючи на порушення судом норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд помилково вважав визначальним питання встановлення балансоутримувача зелених насаджень, які розташовані на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 . Апелянт зазначає, що першочерговим є встановлення належності території, на якій розташовані неприбрані гілки, до прибудинкової території та обов`язку ОСББ «Марсельській ЗД», головою якого є позивач, утримувати прибудинкову територію у належному стані. Вказує, що з фотофіксації, долученої до протоколу про адміністративне правопорушення від 05.12.2023 року №001391, вбачається, що спиляні гілки з дерев знаходяться у безпосередній близькості до багатоквартирного будинку, що не викликає сумніву належності території, яка не прибрана, до прибудинкової. Відповідно до відкритих даних реєстру юридичних осіб директором ОСББ «Марсельський ЗД» є ОСОБА_1 , яка має нести відповідальність за невчинення дій, спрямованих на досягнення мети та завдань об`єднання. Крім того, апелянт зазначає, що у своїх поясненнях у протоколі про адміністративне правопорушення від 05.12.2023 року №001391 ОСОБА_1 зазначила, що не було можливості прибрати прилеглу до будинку територію від гілок та повалених дерев у зв`язку із погодними умовами, погодившись тим самим з фактом вчинення нею адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, має право на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, у разі, якщо доведено, що останні були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Супроводження адвокатом справи в суді першої інстанції не потребувало додаткових зусиль  та знань, враховуючи загальнодоступність судової практики з розгляду аналогічних справ, а також нескладність справи, яка розглянута у спрощеному провадженні, а також розгляд справи за відсутності сторін. Крім того, апелянт вважає, що заявником не доведено необхідність складання письмових пояснень, які відтворюють зміст позовної заяви та витраченого на це адвокатом часу, а також включення до такого виду правничої допомоги як підготовка позовної заяви, інших супутніх послуг, зокрема таких як вивчення документів, усна консультація, тощо. Апелянт зазначає, що вимога щодо відшкодування винагороди адвоката за супровід справи у суді першої інстанції у розмірі 10  000 грн. є непідтвердженою та передчасною. З огляду на зазначене, апелянт вважає, що співмірною та розумною сумою, що підлягала б відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, за надання правової допомоги у суді першої інстанції, у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін, може складати сума у розмірі 1000,00 грн. 
Відзиву на апеляційні скарги позивачем до суду не надано.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що протоколом головного спеціаліста відділу контролю території Пересипського району Департаменту з благоустрою міста Одеси Одеської міської ради 05 грудня 2023 року складено протокол за № ДБМ-001391 про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП відносно ОСОБА_1 , яка є головою правління ОСББ «Марсельський».
Як вбачається з зазначеного протоколу, 05 грудня 2023 року об 11 годині 10 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Марсельська, 27 було зафіксовано факт правопорушення, а саме несвоєчасне прибирання біля будинку.
18 грудня 2023 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради складено Постанову у справі про адміністративне правопорушення № 1132 по відношенню до ОСОБА_1 на підставі встановлених обставин при розгляді протоколу Департаменту з благоустрою за № 001391/ОМР від 05 грудня 2023 року, за порушення п.п.7.1.3. «Правил благоустрою території міста Одеси (текстової частини) у новій редакції» затверджених Рішенням ОМР № 1631-VI від 23.12.2011 року», яким накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 1700,00 гривень.
Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, що відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Приймаючи додаткове рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що  матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. У спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, з врахуванням заперечень, які надані представником відповідача та виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 1 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» від 6 вересня 2005 року № 2807-IV (далі – Закон № 2807) благоустрій населених пунктів -комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту; заходи з благоустрою населених пунктів -роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання; зелені насадження - деревна, чагарникова, квіткова та трав`яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту.
Відповідно до ст. 5 Закону № 2807 управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 10 Закону № 2807 до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо
За п. 2 ч. 1 ст. 13 Закон № 2807 до об`єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону № 2807 органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону № 2807 елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.
Відповідно до ст. 25 Закон № 2807 утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.28 Закону № 2807 охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв. Охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.
Згідно з ч.5 ст.28 Закону № 2807 у містах та інших населених пунктах ведеться облік зелених насаджень та складається їх реєстр за видовим складом та віком. Облік зелених насаджень проводиться органами місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 2807 самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. А згідно з ч. 3 самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом: 1) проведення перевірок території; 2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; 3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій; 4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.
Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 N 105 затверджено Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України (далі – Правила № 105).
Відповідно до п. 2.1 Правил № 105 балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства. Зелені насадження - деревна, чагарникова, квіткова та трав`яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту.
Зелені насадження загального користування - зелені насадження, які розташовані на території загальноміських і районних парків, спеціалізованих парків, парків культури та відпочинку; на територіях зоопарків та ботанічних садів, міських садів і садів житлових районів, між квартальних або при групі житлових будинків; скверів, бульварів, насадження на схилах, набережних, лісопарків, лугопарків, гідропарків і інших, які мають вільний доступ для відпочинку.
Зелені насадження обмеженого користування - насадження на територіях громадських і житлових будинків, шкіл, дитячих установ, вищих та середніх спеціальних навчальних закладів, профтехучилищ, закладів охорони здоров`я, промислових підприємств і складських зон, санаторіїв, культурно-освітніх і спортивно-оздоровчих установ та інші.
До об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів належать, зокрема, зелені насадження прибудинкової території (п. 3.1 Правил №105). Об`єкти благоустрою зеленого господарства використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони і утримання відповідно до цих Правил (4.1 Правил №105).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування визначають на конкурсних засадах із числа спеціалізованих підприємств, організацій балансоутримувачів об`єктів благоустрою зеленого господарства державної та комунальної власності (5.1 Правил №105).
Відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів (п. 5.5).
Відповідно до п. 7.2 Правил №105 охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок їх власників або орендарів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку. Під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева (п. 9.1.11.3 Правил №105).
Згідно з п. 9.1.12 Правил №105 аварійне дерево - це дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі.
Відповідно до абз.1, 2 Розділу 12 Правил №105 з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди.
Загальні огляди проводяться двічі на рік - навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому - лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо.
Відповідно до п. 12.1. Правил №105 весняний огляд проводять з метою перевірки стану насаджень, газонів, квітників, доріжок, площадок та інших елементів благоустрою. Під час огляду уточнюють обсяги робіт з поточного ремонту, садіння дерев та чагарників, багаторічних рослин, газонів. За даними обстежень складають акт та перелік заходів, необхідних для підготовки об`єктів до експлуатації в літній період. Під час осіннього огляду перевіряється готовність об`єктів благоустрою до зими і складається акт. Періодичність проведення часткових оглядів визначає балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельних ділянок, на яких ростуть зелені насадження. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки (п. 12.2 Правил №105).
Таким чином, з огляду на вище зазначене, колегія суддів звертає увагу на те, що законом чітко врегульовано перебування під контролем, наглядом, охороною зелених насаджень органу місцевого самоврядування, який має відповідний обсяг повноважень щодо утримання зелених насаджень на відповідній території
Підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. Тобто до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок спилювати гілки дерев та прибирати спилені гілки дерев покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень у дворі біля будинку.
Підпунктами 1, 2 пункту 4.14. Правил благоустрою території міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року №1631-VI, передбачено, що відповідальність за збереження зелених насаджень, догляд за ними, видалення сухостійних, пошкоджених хворобами та шкідниками зелених насаджень, знищення бур`янів покладається на: на вулицях перед будівлями до проїжджої частини, всередині квартальних насаджень та насаджень районів міста – на балансоутримувачів, власників, користувачів жилих, громадських, промислових будівель та споруд, а також на балансоутримувачів, власників, користувачів будівель підприємств побуту, торгівлі, закладів освіти, охорони здоров`я, розташованих на території житлової забудови;
на територіях підприємств, а також на прилеглих до них ділянках і санітарно-захисних зонах – на дані підприємства.
Згідно з п.п.10, 11 п.7.2 Правил благоустрою території міста Одеси на територіях, які належить прибирати, необхідно проводити весь комплекс робіт, спрямований на наведення та постійне підтримання чистоти і порядку, збереження зелених насаджень, а саме: регулярно знищувати бур`яни, скошувати траву заввишки більше 10 см, видаляти сухостійні дерева та чагарники, видаляти сухе та поламане гілля та забезпечувати їх вивезення. Видалення сухостійних дерев та чагарників провадиться на підставі рішення Компетентного органу; регулярно обстежувати прилеглі та закріплені території з метою виявлення амброзії полинолистої, карантинних рослин, проводити заходи по їх знищенню.
Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері  благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів -тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти  неоподатковуваних мінімумів  доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів звертає увагу, що чинним законом та підзаконними нормативно-правовими актами врегульовано та надано право органу місцевого самоврядування передавати відповідні об`єкти на баланс підприємств, установ, організацій, які отримуючи статус балансоутримувача відповідного об`єкта, отримують ряд прав і обов`язків щодо його утримання та обслуговування.
При цьому, апелянтом не надано належних доказів, що виконавчим комітетом Одеської міської ради визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розташовані навпроти багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , або доказів того, що балансоутримувачем придомової території за цією адресою є  позивач.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме на виконавчий комітет Одеської міської ради покладений обов`язок забезпечити належне та безпечне утримання зелених насаджень на території міста, в тому числі на прибудинкових територіях шляхом створення відповідного органу або передачі насаджень балансоутримувачу у встановленому законом порядку. Відтак, обов`язок з прибирання гілок дерев повинно бути покладено саме на виконавчий комітет Одеської міської ради.
Положеннями статті 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі (ст. 247 КУпАП).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, що відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
Що стосується доводів апелянта про скасування додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.
09 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача – адвоката Бороган В.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення суду, в якій представник просить стягнути з Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Одеської міської ради усі судові витрати, які становлять: сплата судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн., сплата судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 924,75 грн., винагороду адвоката у розмірі 10000,00 грн. за надання правової допомоги, визначеної у Договорі про надання правничої допомоги від 03.01.2024 року.
Зазначену заяву обґрунтовано тим, що 03 січня 2024 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Бороган» укладено договір про надання правничої допомоги, згідно п. 2.1 якого Адвокатське бюро на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання усіма законними методами та способами  надати Клієнту наступної правничої допомоги у представництві інтересів Клієнта по справі за позовною заявою ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення штрафу. Згідно п. 4.1 Договору про надання правничої допомоги за надання правової допомоги, яка є предметом Договору, згідно пункту 2.1 цього Договору, Адвокатському бюро Клієнт сплачує грошову винагороду у розмірі 10000,00 грн. Отже, дана сума є фіксованою. 06.08.2024 року ОСББ ОСОБА_1 та АБ «Бороган» підписано акт приймання – передачі виконаної роботи до Договору про надання правничої допомоги від 03.01.2024р. Згідно Акту, у відповідності до вимог пунктів 2.1, 4.1 Договору про надання правничої допомоги від 03.01.2024, Адвокатським бюро виконані, а Клієнтом прийняті наступні роботи: усна консультація, вивчення документів, підготовка позовної заяви та заяви про забезпечення позову, письмових пояснень. Всього за виконану роботу Клієнт, протягом 5-ти робочих днів після надходження коштів, які є предметом позову згідно п. 2.1 Договору про надання правової допомоги від 22.07.2024 року на рахунок Клієнта, зобов`язується сплатити Адвокатському бюро винагороду у розмірі 10000,00 грн. У Клієнта претензій до якості виконаних робіт немає.
В додатках до заяви зазначено: копія Договору про надання правничої допомоги від 03.01.2024; копія акту приймання-передачі виконаної роботи до Договору про надання правничої допомоги від 06.08.2024; докази направлення заяви відповідачу.
14  серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому він просить зменшити розмір винагороди адвоката до 1000,00 грн. Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що супроводження адвокатом справи в суді першої інстанції не потребувало додаткових зусиль  та знань, враховуючи загальнодоступність судової практики з розгляду аналогічних справ, а також нескладність справи, яка розглянута у спрощеному провадженні, що підтверджується ухвалою суду від 17.01.2024 року, а також розгляд справи за відсутності сторін. Крім того, заявником не доведено необхідність складання письмових пояснень, які відтворюють зміст позовної заяви та витраченого на це адвокатом часу, а також включення до такого виду правничої допомоги як підготовка позовної заяви, інших супутніх послуг, зокрема таких як вивчення документів, усна консультація, тощо. Відповідно до п. 2.1.2 договору про надання правової допомоги від 03.01.2024 року представництво інтересів клієнта здійснюється … в судах всіх інстанцій та юрисдикцій. З наведеного випливає, що розмір адвокатської винагороди, яка визначена у п. 4.1 договору (10000 грн.) сплачується клієнтом за супроводження цієї справи як у суді першої так і в апеляційній інстанції. Разом з цим, Адміністративна комісія не погоджується з рішенням суду та має намір оскаржити його в апеляційному порядку. Тому вимога щодо відшкодування винагороди адвоката  саме у сумі 10000 грн. є непідтвердженою та передчасною. З огляду на наведене, на думку представника відповідача, співмірною та розумною сумою, що підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, є 1000,00 грн.   
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2024 року стягнуто з Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Одеської міської ради за рахунок міського бюджету шляхом стягнення з Виконавчого комітету Одеської міської ради, як розпорядника коштів на користь ОСОБА_1 , судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн., сплата судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 924,75, винагороду адвоката у розмірі 5000,00 грн. за надання правової допомоги, визначеній у Договорі про надання правничої допомоги від 03.01.2024 року.
Апелянт вважає безпідставним стягнення на користь позивача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 252 КАС суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Аналіз наведеної норми адміністративного процесуального законодавства показав, що застосування інституту ухвалення додаткового судового рішення полягає в усуненні неповноти судового рішення.
Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).
Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.9 ст. 139 КАС України   при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до п.6, п.9 ч.1 ст.1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;
представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно з ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;
9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Крім того, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Судами встановлено, що 03 січня 2024 року ОСОБА_1 з одного боку та Адвокатське бюро «Бороган» в особі керуючого бюро – адвоката Бороган В.В., що діє на підставі Статуту  з другого боку, разом іменовані «Сторони», уклали Договір про надання правничої допомоги (далі – Договір). 
Відповідно до п. 1.1. Договору, Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.
Згідно з п. 2.1. Адвокатське бюро на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання усіма законними методами та способами надати Клієнту наступної правничої допомоги у представництві інтересів Клієнта по справі за позовною заявою ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення штрафу.
Згідно п. 4.1. Договору, за надання правової допомоги, яка є предметом Договору, згідно пункту 2.1 цього Договору, Адвокатському бюро Клієнт сплачує грошову винагороду у розмірі 10 000,00 грн. 
Отже, дана сума є фіксованою.
06.08.2024 року ОСОБА_1 та АБ «БОРОГАН» підписано акт приймання-передачі виконаної роботи до Договору про надання правничої допомоги від 03.01.2024 року.
Згідно Акту, у відповідності до вимог пунктів 2.1., 4.1 Договору про надання правничої допомоги від 03.01.2024, Адвокатським бюро виконані, а Клієнтом  прийняті наступні роботи: усна консультація, вивчення документів, підготовка позовної заяви та заяви про забезпечення позову, письмових пояснень.
Всього за виконану роботу Клієнт, протягом 5-ти робочих днів після надходження коштів, які є предметом позову згідно п. 2.1 Договору про надання правової допомоги від 22.07.2024 року на рахунок Клієнта, зобов`язується сплатити Адвокатському бюро винагороду у розмірі 10000,00 грн. 
Таким чином, дослідивши матеріали справи, а також додані до заяви документи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи; виконаними представником роботами (наданими послугами); обсягом наданих послуг та виконаних робіт. 
Враховуючи надане відповідачем клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу в межах даної справи є 5000, 00 грн.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні та додатковому рішенні, у зв`язку з чим підстав для їх скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 252, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Адміністративної комісії Виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2024 року та на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2024 року – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2024 року та  додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в частині перегляду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2024 року,  в частині перегляду додаткового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2024 року постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                        О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                           А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                                           А.Г. Федусик