П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 949/2461/23
Провадження № 22-ц/4815/1322/24
Головуючий у Дубровицькому районному суді
Рівненської області: суддя Отупор К.М.
Рішення суду першої інстанції проголошено:
о 17 год. 38 хв. 10 вересня 2024 року в м. Дубровиця
Сарненського району Рівненської області
Повний текст рішення складено: 16 вересня 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Фінкевича Володимира Григоровича на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и в:
       У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі – ТОВ "ФК "ЄАПБ") пред`явило до ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 46 410 гривень.
       Мотивуючи свої вимоги, позивач покликався на те, що внаслідок порушень ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" (далі – ТОВ "ФК "Інвеструм") кредитним договором №22201-09/2022 від 23 вересня 2022 року у нього утворилась заборгованість в сумі 46 410 гривень, з яких: 11 900 гривень за тілом кредиту, а 34 510 гривень за відсотками. 
29 червня 2023 року між ТОВ "ФК "Інвеструм" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №29062023, відповідно до умов якого позивач отримав право вимоги, зокрема, до відповідача за вказаним кредитним договором. Отже, нарахована первинним кредитором заборгованість підлягає стягненню на користь нового. 
       Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2024 року позов задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" суму заборгованості за кредитним договором №22201-09/2022 від 23 вересня 2022 року в розмірі 46 410 гривень, з яких: 11 900 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34 510 гривень - сума заборгованості за відсотками.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 гривень. 
       На рішення суду представником відповідача – адвокатом Фінкевичем В.Г. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності встановлених обставин і невідповідності висновків обставинам справи.
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про неврахування судом того, що відповідач з грудня 2022 року до середини січня 2024 року проходив військову службу, а тому відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не підлягали нарахуванню з укладеним з ним кредитним договором проценти, штрафні санкції та пеня за невиконання зобов`язань. Тим паче, позивачем не було надано жодного первинного банківського документа, яким би підтверджувалось фактичне (реальне) отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 11 900 гривень. Вказувалося й про те, що встановлений позивачем розмір відсотків розмірі 2,5 % у день (912,5% річних) є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 Законом України "Про споживче кредитування". При цьому порушує принцип розумності, добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу.
       З наведених підстав просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
       Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, хоча йому про це роз`яснювалось ухвалою Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
       Частиною 1ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
       Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
       Нормами статей 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Як установлено, 23 вересня 2022 року між ТОВ "ФК "Інвеструм" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №22201-09/2022 (а.с.7-9).
       Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.
       Відповідно до п.п. 1.6 п. 1 кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
       Також з`ясовано, що 29 червня 2023 року між ТОВ "ФК "Інвеструм" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №29062023 відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Інвеструм" передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.10-13).
       Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №29062023 від 29 червня 2023 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 46 410 гривень, з яких: 11 900 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 34 510 гривень - сума заборгованості за відсотками (а.с.14).
       Між тим, суд попередньої інстанції не врахував, що згідно з п. 1.2. кредитного договору кредит надавався строком на 25 днів, тобто до 17 жовтня 2022 року. Дата надання кредиту 23 вересня 2022 року.
       З Додатку №1 до кредитного договору (графік платежів) видно, що сума кредиту склала 11 900 гривень, проценти за користування – 7 437,50 гривень, кількість днів у розрахунковому періоді 25, а саме з 23 вересня 2022 року по 17 жовтня 2022 року. Тобто загальна вартість кредиту становить 19 337,50 гривень. 
       Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
       Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
       Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.
       Разом з тим Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX (далі – Закон № 2120-IX) передбачено звільнення позичальника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання згідно з договором кредиту (позики), укладеним банком чи іншим кредитодавцем (позикодавцем).
       Отже, до стягнення з відповідача на користь нового кредитора підлягає стягненню чітко визначена контрагентами договору про надання фінансового кредиту №22201-09/2022 від 23 вересня 2022 року заборгованість в розмірі 19 337,50 гривень.
       При цьому заборгованість, яка нарахована первинним кредитором поза строком кредитування та більше узгодженої в графіку платежів загальної вартості кредиту (відсотків), до стягнення не підлягає, позаяк здійснення нарахувань за цими межами є неправомірним. 
       Так, матеріали справи не містять доказів, що відповідач розумів, ознайомилася та погодився з Правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, які розміщені на веб-сайті первинного кредитора.
       Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються кредитором, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим він має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
       Тому неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.
       Доцільним є застосування при вирішенні спору висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), які в т.ч. викладені щодо правильного застосування норм права, зокрема, щодо належності та допустимості інших складових кредитного договору, які розміщені на веб-сайті кредитора, а також особливостей, за відповідних обставин, укладення договору приєднання в порядку ст.634 ЦПК України та необхідності врахування принципу захисту прав споживачів фінансових послуг. 
       Поготів, відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
       Відмовляючи у стягненні нарахованої поза межами встановленого строку кредитування заборгованості, колегія суддів зауважує на застосуванні положення contra proferentem.
       В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
       Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
       Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування, а не завуальованими умовами, які дозвоили кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом.
       Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
       Разом з тим згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
       Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.
       Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
       Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Між тим, будь-яких доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач, в т.ч. і щодо відсутності вини та зобов`язань, не надав, а матеріали справи їх не містять.
       Із дослідженого договору про надання фінансового кредиту видно, що його умови відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Проте доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 були використані первісними кредиторам чи іншими особами для укладення кредитного договору від імені відповідача, ним не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався.
       Також не спростовано, що банківська платіжна картка № НОМЕР_1 не належить позичальнику. 
       Відповідно до наявної у відкритих джерелах інформації в мережі Інтернет банком-емітентом з ідентифікаційним номером (BIN) №432335, який складає перші шість цифр від номеру картки, є Акціонерне товариство "Акцент-Банк", марка картки: VISA, тип: credit. 
       Тобто задля спростування вимог нового кредитора боржник міг би надати й отриману в банка емітента інформацію щодо неналежності платіжного інструменту з такими ознаками або ж неотримання грошових коштів за договором про надання фінансового кредиту.
       Як убачається, при вирішенні спірних правовідносин суд першої інстанції увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.
       Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
       Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
       Підставою для прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що спонукало до неправильного застосування норм матеріального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Фінкевича Володимира Григоровича задовольнити частково.
       Скасувати рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2024 року. 
       Позов задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" 19 337 (дев`ятнадцять тисяч триста тридцять сім) гривень 50 копійок.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"; адреса: 1032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30; код ЄДРПОУ 35625014.
       Відповідач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 . 

Головуючий:                                                С.В. Хилевич

Судді:                                                                С.В. Боймиструк

                                                               Н.М. Ковальчук