Номер провадження: 33/813/2706/24
Номер справи місцевого суду: 493/1373/24 
Головуючий у першій інстанції Тітова  Т. П. 
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2024 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду:                                Громік Р.Д.
за участю секретаря                                                        Триколіч І.Б.,
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Балтського районного суду Одеської області від 26 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500,00 грн., без конфіскації знарядь і способів вчинення правопорушення; стягнено з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 605,60 грн,

В С Т А Н О В И В:
З протоколу серії ПдРУ №295968 від 07.08.2024 вбачається, що 07 серпня 2024 року о 21:50 год. на околиці н.п. Мирони Подільського району Одеської області на відстані 25000 метрів від лінії державного кордону України було виявлено ОСОБА_1 , який в групі осіб, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 намагався перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску на транспортному засобі з документами, що посвідчують його особу, а саме на вихід з України до Республіки Молдова на напрямку Балта (Україна) – Броштяни (Республіка Молдова) в районі пп/зн 0295, чим порушив ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України».
Постановою судді Балтського районного суду Одеської області від 26 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500,00 грн., без конфіскації знарядь і способів вчинення правопорушення; стягнено з  ОСОБА_1  на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 605,60 грн.
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що:
1) ОСОБА_1 було виявлено за 25000 м від державного кордону України, що жодним чином не співвідноситься зі спробою незаконно перетнути державний кордон поза межами пропускного пункту, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП;
2) розгляд справи в суді першої інстанції було здійснено за відсутності ОСОБА_1 ;
3) в постанові суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 намагався пішки перетнути кордони, а в протоколі зафіксовано, що така спроба була здійснена на транспортному засобі.
Про судове засідання, призначене на 11 листопада 2024 року, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи шляхом направлення судової повістки у додаток «Viber» та електронну пошту, однак у судове засідання не з`явилисяся.
11 листопада 2024 року від адвоката Стринатка Ю.Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшли додаткові пояснення та заява про розгляд справи без його участі у зв`язку з захворюванням.
Також 11 листопада 2024 року від ОСОБА_1 , надійшли додаткові пояснення та заява про розгляд справи без його участі у зв`язку з несенням військової служби.
Відповідно до ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП не є обов`язковою, тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести розгляд справи за ОСОБА_1 та його представника.
Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Держава Україна, керуючись Конституцією України, Декларацією про державний суверенітет України та Актом проголошення незалежності України, неухильно проводить політику миру, виступає за зміцнення безпеки народів України виходячи із принципів непорушності державних кордонів, які є відображенням територіальної цілісності, політичної та економічної незалежності, суверенітету та єдності України. Державний кордон України є недоторканним. Будь-які порушення його рішуче припиняються.
Відповідно до ст. ст. 8-9, 35 Закону України «Про державний кордон України» режим державного кордону України - порядок перетинання державного кордону України, плавання і перебування українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України - визначається цим Законом, іншими актами законодавства України і міжнародними договорами України.
Перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон із додержанням встановленого порядку.
Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.
Особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.
Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
При цьому, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Визнаючи винним громадянина України ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладаючи на нього відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:
1) відомостями, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ №295968 від 07.08.2024  (а.с. 1);
2) письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 2), 
3) рапортом заступника начальника відділення з персоналу інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшого лейтенанта ОСОБА_9 (а.с. 2).
Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 намагався перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску через державний кордон України, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
Апеляційним судом не приймаються до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що він не мав наміру незаконно перетинати державний кордон України, у зв`язку з затриманням його за 25000 м до державного кордону України, при цьому наявні в матеріалах справи пояснення, відповідно до яких ОСОБА_1 дізнався про перетин кордону в месенжері «Телеграм», прямував з м. Умані до м. Балти, де потім з ним зв`язався невідомий йому ОСОБА_10 , який скоригував в яку машину сісти; за надані послуги мав сплатити 8000 грн; визнає що намагався перетнути державний кордон до дружини і дітей, тікаючи від війни (а.с. 2).
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу, що останній не мав наміру перетинати державний кордон України поза межами пункту пропуску, чітких пояснень з приводу того, яким чином він опинився в прикордонному районі більше ніж за 600 км від місця свого проживання ОСОБА_1 не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 року № 1199 «Про контрольовані прикордонні райони» установлено контрольовані прикордонні райони в межах територій міст і районів (згідно з додатком). Зі змісту даного додатку до постанови вбачається, що в Одеській області районами, які визнані контрольованими прикордонними є Білгород-Дністровський, Болградський, Ізмаїльський, Одеський, Подільський, Роздільнянський райони.
Населений пункт Мирони територіально розташований в Подільськосу районі, то даний населений пункт входить до складу контрольованого прикордонного району, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 року № 1199 «Про контрольовані прикордонні райони».
Таким чином, виявлення ОСОБА_1 за 25 км до державного кордону України жодним чином не спростовує його намір перетнути кордон поза межами пункту пропуску, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Посилання скаржника, що в постанові суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 намагався пішки перетнути кордони, а в протоколі зафіксовано, що така спроба була здійснена на транспортному засобі, судом апеляційної інстанції не приймаються з огляду на те, що таку розбіжність можна вважати механічною опискою, яка не стосується суті правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розгляд справи в суді першої інстанції було здійснено за відсутності ОСОБА_1 , то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
З матеріалів справи вбачається, що від ОСОБА_1 неодноразово подавалися заяви про відкладення судового розгляду, а саме:
- 02 вересня 2024 року подано заяву про відкладення судового розгляду, який призначено на 02.09.2024 о 09:00, у зв`язку з хворобою (а.с. 13-14);
- 29 вересня 2024 року подано заяву про відкладення судового розгляду, який призначено на 26.09.2024 о 16:00, у зв`язку з хворобою (а.с. 16-18).
Однак, вказане клопотання було надіслано в день судового засідання.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до п. 1.2.1 правил організації ефективного кримінального судочинства, яке є найбільш наближеним до розгляду справ про адміністративні правопорушення, затверджених Рішенням Ради суддів України № 71 від 26 жовтня 2018 року, Рішенням Ради суддів України № 14 від 28 лютого 2020 року учасник судового провадження, який не може з`явитися у судове засідання, зобов`язаний негайно, але не пізніше, ніж за 24 години до чергового судового засідання, повідомити про це суд, а відповідальна особа суду повідомляє про це інших учасників кримінального провадження з метою економії процесуального часу. Відповідно до п. 3.2.1 Правил заяви та клопотання подаються до суду завчасно, але не пізніше 24 годин до засідання, через канцелярію суду з тим, щоб суд мав можливість визначити час, необхідний для їх вирішення.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд першої інстанції ніяким чином не обмежував учасників справи, оскільки останні скористались своїм правом на подачу клопотань та заяв, скористались правом на захист, у встановленому законом порядку своєчасно повідомлялись про час і місце розгляду справи та надавали пояснення щодо справи.
З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за можливе розглянути справу про адміністративне правопорушення за відсутності учасника справи та його адвоката, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки наявних у справі матеріалів було достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого рішення.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Балтського районного суду Одеської області від 26 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        Р.Д. Громік