ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року 
м. Київ
справа № 620/4186/21
адміністративне провадження № К/990/22714/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В., 
суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу №620/4186/21 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року (головуючий суддя Скалозуб Ю.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року (колегія суддів у складі судді-доповідача Черпіцької Л.Т., суддів - Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.),
УСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернігівської обласної прокуратури, у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку; 
- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 березня 2021 року по день фактичного розрахунку.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що відповідно до наказу Чернігівської обласної прокуратури №223к від 18 березня 2021 року її звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Проте, під час розрахунку не здійснено виплату вихідної допомоги при звільненні, яка передбачена статтею 44 КЗпП України.
3. Указувала, що така виплата не передбачена Законом України «Про прокуратуру», проте якщо нормами спеціального закону не урегульовано таке питання, то у даних правовідносинах підлягають застосуванню норми КЗпП України. 
4. Ураховуючи невиконання відповідачем обов`язку з виплати вихідної допомоги при звільненні вважала, що до відповідача мають бути застосовані наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
5. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року, позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправними дії Чернігівської обласної прокуратури щодо невиплати позивачу вихідної допомоги у зв`язку з припиненням трудового договору;
- стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь позивачки вихідну допомогу у розмірі 20329 грн 53 коп.;
- визнано протиправними дії Чернігівської обласної прокуратури щодо не проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні;
- стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20329 грн 53 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
6. Задовольняючи позовні вимоги частково суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки спеціальне законодавство, яким визначено порядок, умови, склад, розміри заробітної плати прокурорів, не урегульовує правовідносини, що пов`язані з виплатою вихідної допомоги при звільненні у випадку ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, то у такому разі застосуванню підлягають положення КЗпП України.
7. Констатували, що ОСОБА_1 має право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку (20329 грн 53 коп.).
8. Установили, що остаточний розрахунок з позивачем при звільненні проведено у день звільнення, проте без виплати вихідної допомоги при звільненні. Також, між сторонами відсутній спір про розмір належної до сплати позивачу вихідної допомоги при звільненні. З урахуванням наведеного дійшли висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 20 березня 2021 року по день ухвалення судового рішення у розмірі 20329 грн 53 коп. (з урахуванням критеріїв зменшення розміру відшкодування).
Короткий зміст касаційної скарги 
9. Не погоджуючись із такими судовими рішеннями Чернігівська обласна прокуратура звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
10. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі указує на пункти 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України. 
11. Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає, що суди попередніх інстанцій не урахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 жовтня 2018 року у справі №823/244/16, від 17 жовтня 2018 року у справі №823/276/16, від 08 жовтня 2019 року у справі №823/263/16, від 11 серпня 2021 року у справі №640/9375/20, щодо застосування статті 51 Закону України «Про прокуратуру», статей 40, 44, 116, 117 Кодексу законів про працю України.
12. Обґрунтовуючи посилання на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про наявність підстав для відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі №380/1662/20 ті від 17 березня 2021 року у справі №420/4581/20 щодо застосування норм статей 40 та 44 КЗпП України.
13. Переконує, що оскільки позивача звільнено з підстав та в порядку, визначених Законом України «Про прокуратуру», яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.
14. Зазначає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасною, оскільки у цій справі вирішується спір, у тому числі, про право позивачки на вихідну допомогу при звільненні, і така виплата буде проведена у разі вирішення спору на її користь. А тому, до відповідача не можна застосовувати відповідальність, визначену статтею 117 КЗпП України.
Позиція інших учасників справи
15. Від ОСОБА_1 відзиву на касаційну скаргу відповідача не надійшло, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень у суді касаційної інстанції.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
16. 23 серпня 2022 року до касаційного суду надійшла скарга Чернігівської обласної прокуратури.
17. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 серпня 2022 року для розгляду справи №620/4186/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Жука А.В., суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
18. Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження за скаргою Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі №620/4186/21 на підставі пунктів 1, 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
19. Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року закінчено підготовчі дії у цій справі; справу №620/4186/21 призначено до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
20. ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури з 08 жовтня 2019 року.
21. Наказом Чернігівської обласної прокуратури від 18 березня 2021 року №223к її звільнено з посади прокурора Менської місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 19 березня 2021 року. Відділу фінансування та бухгалтерського обліку наказано провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні позивачу виплати при звільненні (а.с. 26).
22. Судами установлено, що вихідну допомогу при звільненні згідно статті 44 КЗпП України позивачці не нараховано та не виплачено.
23. Вважаючи, що Чернігівська обласна прокуратура безпідставно не виплатила їй при звільненні вихідну допомогу, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
ІІІ. Позиція Верховного Суду 
24. Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
25. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України в чинній редакції).
26. Переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі установлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.
Щодо права ОСОБА_1 на вихідну допомогу при звільненні
27. Законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему установлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.
28. Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.
29. У той же час приписами Закону України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
30. Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення працівника, є стаття 44 КЗпП України.
31. Конституційний Суд України у Рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 зазначив, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.
32. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. 
33. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» доповнено статтю 40 КЗпП України частиною четвертою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».
34. Отже, частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з цим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
35. Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №520/4500/21, від 11 серпня 2021 року у справі №640/9375/20, від 16 вересня 2021 року у справі №600/690/20-а, від 30 вересня 2021 року у справі №160/10949/20, від 21 жовтня 2021 року у справі №380/5278/20, та інших, і колегія суддів не вбачає підстав відступати від неї.
36. Судами попередніх інстанцій установлено, що наказом керівника Чернігівської обласної прокуратури від 18 березня 2021 року №223к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Менської місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 закону України «Про прокуратуру» з 19 березня 2021 року.
37. На день звільнення Чернігівською обласною прокуратурою позивачу не виплачено вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України.
38. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність у ОСОБА_1 права на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.
39. У тексті касаційної скарги відповідач посилається на те, що юридичним фактом, який зумовив звільнення позивачки, є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження нею атестації, а тому безпідставним є застосування до спірних правовідносин статті 44 КЗпП України.
40. Разом з тим, Верховний Суд зауважує, що у наказі від 18 березня 2021 року №223к підставою звільнення позивачки зазначено пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» - тобто у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
41. Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на необхідність урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №820/1119/16, та вважає необґрунтованим посилання на необхідність відступлення від висновків, викладених у постановах від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі №380/1662/20 ті від 17 березня 2021 року у справі №420/4581/20.
42. Так, у справі №820/1119/16 Суд дійшов висновку про те, що оскільки прокурора звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом України «Про прокуратуру», яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, він не набув права на її отримання.
43. Однак, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» Верховний Суд, вирішуючи спори щодо виплати вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням з органів прокуратури, змінив свою позицію з цього питання і неодноразово та послідовно її підтримав.
44. Тож, ураховуючи те, що позиція Верховного Суду у цій категорії спорів є сталою та послідовною, відсутні підстави для відступу від неї. А з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №755/10947/17 щодо необхідності застосування останньої правової позиції, застосуванню до спірних правовідносин підлягає саме та позиція, яка є останньою у цій категорії спорів.
Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
45. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
46. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
47. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
48. Колегія суддів звертає увагу на те, що судами попередніх інстанцій визнано протиправними дії Чернігівської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні та стягнуто відповідну виплату на користь позивачки.
49. Отже, судовими рішеннями у цій справі установлено, що ОСОБА_1 мала право на виплату вихідної допомоги при звільненні.
50. З аналізу статей 116, 117 КЗпП України убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
51. Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, вихідна допомога тощо).
52. Колегія суддів констатує, що задовольняючи позовну вимогу про стягнення/нарахування вихідної допомоги при звільненні, одночасно є підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення/нарахування вихідної допомоги. 
53. Аналогічні висновки щодо необхідності стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку одночасно із стягненням вихідної допомоги Верховний Суд неодноразово викладав у постановах, зокрема від 08 лютого 2024 року у справі №160/1872/21, від 11 серпня 2021 року у справі №640/9375/20, від 31 березня 2021 року у справі №640/25354/19, від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19.
54. Зважаючи на правозастосовну практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема щодо можливості стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України одночасно із вихідною допомогою, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про передчасність цієї вимоги та погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
55. Звертаючись до суду касаційної інстанції відповідач ставить під сумнів право позивача на отримання вихідної допомоги при звільненні та на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України. Разом з тим, касаційна скарга не містить доводів щодо розрахунку розміру указаних виплат, тому Суд не надає оцінку оскаржуваним судовим рішенням у цій частині.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
56. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
57. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
58. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, з урахуванням наведених вище мотивів, касаційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
IV. Висновки щодо судових витрат
59. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі №620/4186/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................
А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду