П
ОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 334/527/22
провадження № 51-2790км24
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                           ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня    2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22022080000000006, за обвинуваченням
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Ленінський районний суд м. Запоріжжя вироком від 16 жовтня 2023 року засудив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 258-3 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк                       12 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
2. Суд визнав ОСОБА_7 винуватим в участі у терористичних групах, підконтрольних терористичній організації «ДНР», у період з квітня 2014 року по                   2016 рік.
3. Так, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, 14 квітня 2014 року, перебуваючи в захопленій будівлі Слов`янського міського відділу УСБУ в Донецькій області, що на вул. Центральній, 32 у м. Слов`янську Донецької області, добровільно вступив до лав терористичної групи «Стрелковий спецназ» підрозділ «Ромашка» під керівництвом громадянина Російської Федерації (далі - РФ)   ОСОБА_8 під позивним ОСОБА_8. У зазначеній терористичній групі ОСОБА_7 обрав собі позивний Кірпіч, від не встановлених органом досудового розслідування осіб із числа цієї терористичної групи отримав вогнепальну зброю, інші засоби ураження, військову форму і призначення на військову посаду помічника гранатометника розрахунку РПГ-7 (ручний протитанковий гранатомет РПГ-7), у складі якого брав активну участь у бойових діях проти підрозділів ЗСУ та добровольчих батальйонів у м. Слов`янську й під час захоплення с. Семенівки Слов`янського району Донецької області .
4. На початку травня 2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Слов`янську Донецької області, добровільно вступив до лав новоствореної терористичної групи - Окремого розвідувального батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (далі - ОРБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), очолюваної громадянином РФ ОСОБА_9 під позивним ОСОБА_9, отримавши військову посаду кулеметника та вогнепальну зброю - ручний кулемет Калашникова (РКК).                У складі зазначеної терористичної групи ОСОБА_7 брав активну участь у бойових діях проти підрозділів ЗСУ і добровольчих батальйонів поблизу смт Ямпіль Краснолиманського району Донецької області.
5. Після звільнення ЗСУ м. Слов`янська Донецької області ОСОБА_7 у не встановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 05 липня                      2014 року, продовжуючи здійснювати свою злочинну діяльність у складі ОРБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », виїхав до місця його дислокації, розташованого в  корпусі ІНФОРМАЦІЯ_5 на АДРЕСА_3 , де в період з серпня                         2014 року по грудень 2015 року брав активну участь у бойових діях із захоплення Міжнародного аеропорту « Донецьк » ім. Сергія Прокоф`єва , а також виконував окремі розвідувальні завдання поблизу м. Дебальцевого Донецької області.
6. Далі ОСОБА_7 у не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше грудня 2015 року, перебуваючи в м. Комсомольському Старобешівського району Донецької області, отримав призначення на посаду заступника командира терористичної групи - ІНФОРМАЦІЯ_7, батальйону «ІНФОРМАЦІЯ_6» (далі - ІНФОРМАЦІЯ_7 «ІНФОРМАЦІЯ_6»), очолюваної громадянином України ОСОБА_11 під позивним ОСОБА_11 . У зазначеній терористичній групі ОСОБА_7 разом з командиром відповідав за підготовку, бойову готовність її членів, виконання ними бойових завдань, збереження та підтримання в бойовій готовності озброєння і військової техніки, розроблення планів бойової підготовки членів терористичної групи, а також управління ними під час бою. У період з грудня 2015 року по 2016 рік (більш точної дати не встановлено) ОСОБА_7 здійснював командування вказаною терористичною групою під час бойових дій у Старобешівському районі Донецької області, а також             у районі населених пунктів Біла Кам`янка та Нова Ласпа Донецької області.
7. Запорізький апеляційний суд ухвалою від 20 березня 2024 року залишив без змін вирок місцевого суду.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
8. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення                 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку заявника, висновки судів попередніх інстанцій не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні; в основу вироку суд першої інстанції поклав дані, яких недостатньо для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК, а апеляційний суд обмежився лише перерахуванням доказів та загальними формулюваннями про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину і не мотивував своєї відмови в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту. Зазначає, що під час досудового і судового слідства не здобуто переконливих доказів вини ОСОБА_7 в пред`явленому йому обвинуваченні поза розумним сумнівом, адже не було встановлено факту його участі у терористичних актах, розмовах із невстановленими особами, не доведено, що він добровільно погодився на співпрацю з окупантами, тобто відсутня об`єктивна сторона злочину. Стверджує, що дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації не за ч. 1 ст. 258-3 КК, а за ч. 2 ст. 260 цього Кодексуяк створення не передбачених законом збройних формувань або участь у їх діяльності, оскільки «ЛНР» і «ДНР» не визнавалися терористичними організаціями на законодавчому рівні, а отже й підрозділи, де він служив, не належать до терористичних угруповань. 
 
Позиції учасників судового провадження
 
9. У судовому засіданні захисник  ОСОБА_7 - адвокат  ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу, просив скасувати вирок Ленінського районного суду                                 м. Запоріжжя від 16 жовтня 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду                           від 20 березня 2024 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.  
 
10. Прокурор ОСОБА_5 заперечував стосовно задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , просив судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
 
11. Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
 
Мотиви Суду
 
12. Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
13. Частиною 2 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
14. Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, згідно зі ст. 438 КПК, є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
 
15. З будь-яких інших приводів касаційний суд не вправі втручатися в рішення судів попередніх інстанцій та виходить із фактичних обставин, установлених ними. Тож аргументи захисника щодо незгоди з оцінкою судом доказів з точки зору їх достовірності, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що по суті зводяться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на вимоги ст. 438 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Натомість зазначені обставини перевірив апеляційний суд.
 
16. Висновок про подію кримінального правопорушення, доведеність участі           ОСОБА_7 у терористичних групах за викладених у вироку обставин місцевий суд зробив, дотримуючись принципів змагальності, рівності сторін та вимог ст. 23 КПК, на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні.
 
17. Приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК, суд послався у вироку: на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про те, що з весни 2014 року обвинувачений був чинним членом (бойовиком) терористичних груп, підконтрольних «ДНР»; дані протоколів огляду відеозаписів з інтернет-сайту «YouTube», зокрема відеозаписів під назвами: «ІНФОРМАЦІЯ_8»; «ІНФОРМАЦІЯ_9»; «ІНФОРМАЦІЯ_10»; «ІНФОРМАЦІЯ_11»; «ІНФОРМАЦІЯ_12» тощо, на яких      ОСОБА_7 у військовій формі із символікою терористичних груп, підконтрольних терористичній організації «ДНР», зі зброєю, поруч із бойовою технікою особисто розповідає, що воює в «Народному ополченні ДНР» з квітня 2014 року, став відомим тим, що з кулемета збив літак Су-25 Грач, за що був нагороджений георгіївським хрестом, про свою злочинну діяльність у складі терористичних груп, підконтрольних терористичній організації «ДНР»: «Стрелкового спецназу» підрозділу « ІНФОРМАЦІЯ_13 » під керівництвом ОСОБА_8  (позивний ОСОБА_8), ОРБ «ІНФОРМАЦІЯ_2» під керівництвом ОСОБА_9 (позивний ОСОБА_9), ІНФОРМАЦІЯ_7 «ІНФОРМАЦІЯ_6» під керівництвом ОСОБА_11 (позивний ОСОБА_11); дані протоколів тимчасового доступу до інформації ПрАТ «Водафон Україна» та ПрАТ «Лайфселл» про постійне перебування мобільних телефонів, якими користувався ОСОБА_7 , з 13 квітня 
2014 року по 29 грудня 2015 року в населених пунктах Донецької області, підконтрольних терористичній організації «ДНР»; дані протоколу огляду всесвітньої мережі «Інтернет», а саме проросійської соціальної мережі «ВКонтакте», у якій на сторінці терористичної групи - батальйон «ІНФОРМАЦІЯ_6» ІНФОРМАЦІЯ_7 виявлено фотографії ОСОБА_7 у військовій формі, зі зброєю, символікою цієї терористичної групи, поруч із бойовою технікою; дані протоколу огляду інтернет-сайту «Миротворець», де на фотографіях зображений ОСОБА_7 у військовій формі, зі зброєю в руках, із символікою терористичних груп, підконтрольних терористичній організації «ДНР», тощо. 
 
18. Оцінивши вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що зібрані у справі докази свідчать про те, що                 ОСОБА_7 , діючи умисно, у період з квітня 2014 року по 2016 рік, перебуваючи у складі терористичних груп та будучи заступником командира ІНФОРМАЦІЯ_4 », які були підконтрольні терористичній організації «ДНР», брав активну участь у бойових діях проти підрозділів ЗСУ та Національної гвардії України, залучених до проведення АТО та ООС на тимчасово окупованій території Донецької області.
 
19. Наведені в касаційній скарзі доводи про істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з тим, що «ЛНР» і «ДНР» не визнавалися терористичними організаціями на законодавчому рівні, а отже й підрозділи, де служив обвинувачений, не належать до терористичних угруповань, Суд уважає надуманими з огляду на таке.
 
20. Як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях і на що орієнтує судову практику, поняття терористичної організації визначено у ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а також у ст. 28 КК, згідно з якими терористична організація - це стійке об`єднання трьох і більше осіб, створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснюється розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки та вчинення терористичних актів. Для визнання організації терористичною є достатнім факт того, якщо хоча б один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.
 
21. Терористична організація виділена як вид злочинної організації за спеціальною метою здійснення терористичної діяльності. Так, відповідно до вказаного вище Закону, а також ст. 28 КК терористична діяльність - це діяльність, яка охоплює планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів, підбурювання: до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях, організацію незаконних збройних формувань, злочинних угрупувань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах, вербування, озброєння, підготовку та використання терористів, пропаганду й поширення ідеології тероризму, фінансування та інше сприяння тероризму.
 
22. Існування окремого судового рішення, рішення органу законодавчої чи виконавчої влади про визнання діяльності терористичною для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 258-3 КК не є обов`язковим.
 
23. Діяльність «ДНР» як терористичної організації підтверджується зверненнями Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання РФ державою-агресором, які затверджено Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VІІІ, Заявою Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленою Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 2015 року № 145-VIII, заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленою постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ, в яких «ДНР» та «ЛНР» визнано терористичними організаціями.
 
24. Висновок суду про визнання «ДНР» терористичною організацією узгоджується також із практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що на початку квітня 2014 року збройні угруповання почали захоплювати офіційні будівлі Донецької та Луганської областей і заявляти про створення самопроголошених утворень, відомих як «ДНР» і «ЛНР». У відповідь 14 квітня 2014 року Уряд України, який розглядає такі збройні формування як терористичні організації, санкціонував застосування проти них збройних сил шляхом введення в правове поле поняття «антитерористична операція» (рішення від 25 липня 2017 року у справі «Хлєбік проти України»).
 
25. Вирішуючи питання про вид та розмір покарання ОСОБА_7 , місцевий суд узяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі                ст. 12 КК належить до категорії тяжких злочинів, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують обвинуваченому покарання, дійшов висновку, що виправлення й перевиховання обвинуваченого можливе в умовах ізоляції від суспільства, і призначив йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 258-3 КК з конфіскацією майна, яке є його власністю.
 
26. Саме таке покарання суд першої інстанції визнав законним, обґрунтованим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
 
27. Апеляційний суд, перевіряючи вирок в апеляційному порядку з урахуванням приписів статей 404, 405 КПК, належним чином перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі, та дійшов обґрунтованого висновку про відповідність постановленого стосовно  ОСОБА_7 вироку вимогам статей 370, 374 КПК. 
 
28. Фактичні обставини кримінального провадження були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції під час провадження за апеляційною скаргою адвоката  ОСОБА_6 , доводи якої аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі. Поділяючи висновки й мотиви прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційний суд законно й обґрунтовано постановив залишити цей вирок без змін, із чим погоджується і колегія суддів касаційного суду. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
29. З урахуванням викладеного Суд дійшов висновку, що за результатами розгляду касаційної скарги не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли би бути безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень. Касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а судові рішення стосовно ОСОБА_7 необхідно залишити без зміни.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3