П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/4278/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Майстренко Н.М. 
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
04 грудня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в березні 2024 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправними дії Міністерства оборони України, оформлені пунктом 36 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 15.09.2023 № 45/975 щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2021), в сумі 681000,00 грн.
Також, позивач просив зобов`язати Міністерство оборони України виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.08.2024, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, позивачу з 24.12.2021 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку і яка не пов`язана з виконанням обов`язків військовослужбовця, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 719186.
Під час виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 позивач 20.10.2022 одержав мінно-вибухову травму: вогнепальне осколкове непроникаюче дотичне черепно-мозкове поранення в лобно-тім`яно-скроневій ділянці.
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12 ААА № 069272 позивачеві встановлено 40% втрати ступеня працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за страховим випадком, який встановлений 09.03.2023.
У зв`язку зі встановленням ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 40% позивачу одноразова грошова допомога виплачена не була.
Під час повторного переогляду позивачу з 28.03.2023 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 404483.
Проте, розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийняла рішення, оформлене пунктом 36 протоколу від 15.09.2023 № 45/975 про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, на підставі довідок МСЕК серії 12 ААВ № 719186 від 24.12.2021 та серії 12 ААГ № 404483 від 28.03.2023 у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2021), в сумі 681000,00 грн.
Позивач, не погодившись з таким розрахунком суми допомоги, направив на адресу Міністерства оборони України заяву з вимогою виплатити різницю між фактично нарахованою та одноразовою грошовою допомогою у разі встановлення ІІ групи інвалідності у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023, що становить 124200,00 грн.
Така заява була залишена відповідачем без задоволення, зважаючи на що позивачем і подано цей позов до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачу у 2021 році було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку і яка не пов`язана з виконанням обов`язків військовослужбовця.
Проте згодом, за інших обставин - під час безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та під час захисту Батьківщини, позивач отримав мінно-вибухову травму, внаслідок чого Житомирською міською МСЕК № 1 28.03.2023 був проведений первинний огляд позивача, за наслідками якого встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
І саме під час повторного огляду по відношенню до страхового випадку, встановленого 09.03.2023, позивачу з 28.03.2023 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи, встановлену при первинному огляді з 09.03.2023 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Позивач у різний час отримав два окремі ушкодження здоров`я:
(1) у 2021 році внаслідок нещасного випадку, не пов`язаного з виконання обов`язків військовослужбовця;
(2) під час виконання бойових завдань внаслідок отриманої мінно-вибухової травми, у зв`язку із чим йому у 2023 році встановлено спочатку ступінь втрати працездатності та згодом ІІ групу інвалідності.
Таким чином, Комісія Міністерства оборони України не врахувала, що у 2022 році позивач під час виконання бойових завдань отримав травму, внаслідок якої йому 28.03.2023 встановлено ІІ групу інвалідності, яка не пов`язана із травмою внаслідок нещасного випадку, отриманою позивачем у 2021 році за інших подій.
Відтак, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, складеної за наслідками огляду через отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Такою датою є 28.03.2023, зважаючи на що саме прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 01.01.2023, є підставою для розрахунку позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності II групи.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для зобов`язання Міністерства оборони України виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ групи із розрахунку прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 01.01.2023.
Колегія суддів, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 05 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до статті 41 якого виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з положеннями частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини другої зазначеної статті передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до частини третьої статті 16 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Пунктом 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).
У разі якщо під час первинного огляду було встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців здійснюється відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок № 975).
Згідно з п.3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: 
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; 
- у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; 
- у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як передбачено абз.1, 3 пп.1 п.6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до п.8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.12.2021 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, одержаної в результаті нещасного випадку, яка не пов`язана з виконанням обов`язків військовослужбовця, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 719186.
Разом з цим, відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12 ААА № 069272 позивачеві встановлено 40% втрати ступеня працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, за страховим випадком, який встановлений 09.03.2023.
Також, згідно з довідкою ВЛК від  09.03.2023 №2356 позивачем отримано травму важкого ступеня важкості (Травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини).  Двухсторонній деформуючий гонартроз І ступеня з незначним порушенням функцій (Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби). Викривлення носової перетинки з порушенням носового дихання (Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби).
Під час повторного переогляду позивачу з 28.03.2023 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 404483.
Отже, з підстав травми, ТАК, пов`язаної з захистом Батьківщини, огляд особи з інвалідністю з указаних підстав проводився вперше.
Тобто, встановлення позивачу 2-ї групи інвалідності, травми, одержаної в результаті нещасного випадку, яка не пов`язана з виконанням обов`язків військовослужбовця, та 2-ї групи інвалідності травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини, відбулося з різних підстав та внаслідок різних незалежних одна від одної подій.
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, ТАК, пов`язаної з захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, тобто у 2023 році, з урахуванням вже виплаченої суми одноразової грошової допомоги.
Міністерством оборони України призначено позивачу одноразову грошову допомогу у 2023 році, виходячи з дати, коли позивачу було встановлено інвалідність 2-ї групи вперше, а саме 2021 рік, у зв`язку із травмою, ТАК, пов`язаною з захистом Батьківщини. В той же час відповідачем проігноровано той факт, що самк інвалідність 2-ї групи в 2023 році була встановлена позивачу внаслідок травми, ТАК, пов`язаної з захистом Батьківщини, а в 2021 році травми, одержаної в результаті нещасного випадку, НІ, не пов`язана з виконанням обов`язків військовослужбовця.
Посилання апелянта на те, що вперше інвалідність встановлена в 2021 році, тому обчислення одноразової грошової допомоги повинно здійснюватись, виходячи прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021, є необґрунтованими. Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності. Таким чином, оскільки вперше інвалідність ІІ групи внаслідок травми, ТАК, пов`язаної з захистом Батьківщини позивачу встановлено довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 404483 з 28.03.2023, для обрахунку підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023.
Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня складав 2684 грн.
Отже, сума одноразової грошової допомоги, що підлягала виплаті позивачу має складати: 300 х 2684 грн = 805200 грн, однак відповідачем призначено зазначену виплату у розмірі 681000 грн.
З урахуванням вказаного, колегія суддів дійшла висновку про протиправність дій Міністерства оборони України, оформлені пунктом 36 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 15.09.2023 № 45/975 щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2021), в сумі 681000,00 грн.
Крім того, колегія суддів, ще раз зауважує, що нарахування та виплата у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності, після первинного встановлення інвалідності, може мати місце лише у разі встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.
Схожі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 вересня 2022 у справі №240/8578/20, від 26 квітня 2023 року у справі № 520/12925/2020.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо наявності підстав для зобов`язання Міністерства оборони України виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ групи з підстав травми, ТАК, пов`язаної з захистом Батьківщини, із розрахунку прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 01.01.2023.
Разом з тим, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суду з прав людини у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішння судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.