ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2024 року                                                      м. Дніпро         Справа №  904/872/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Чередка А.Є. (доповідач)                                                                                                
суддів: Мороза В.Ф., Іванова О.Г.,
при секретарі судового засідання: Ліпинському М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Мельниченко І.Ф.) від  21.05.2024р. у справі № 904/872/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ 
до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, м. Дніпро 
про стягнення у сумі 3 996 269,84 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара про стягнення пені за неналежне виконання умов договору № 03-2088/22-БО-Т постачання природного газу від 26.12.2022 у сумі 3 701 328,13грн., 3% річних у сумі 263 611,66 грн. та 31 330,05 грн.- інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору               № 03-2088/22-БО-Т постачання природного газу від 26.12.2022 в частині своєчасної оплати за переданий природний газ.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2024р. у справі № 904/872/24: 
- позовні вимоги задоволено частково;
- стягнуто з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара (49010, м. Дніпро, проспект Гагаріна, буд. 72, код ЄДРПОУ 02066747) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, код ЄДРПОУ 42399676) 183 960,46 грн. - пені, 263 611,66 грн. - річних, 31 330,05 грн. - інфляції грошових коштів та 44 809,76 грн. - судового збору;
- в решті заявлених позовних вимог - відмовлено;
- загальна сума, що підлягає до стягнення, складає - 523 711,93 грн.;
- повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" із Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2 880,05 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят гривень 05 коп.), перерахований відповідно до платіжної інструкції № 0000019570 від 27.02.2024 на суму 47 955,24 грн., яка міститься в матеріалах справи.
Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2024р. у справі № 904/872/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 3 517 367,67 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара щодо стягнення пені в розмірі 3 517 367,67 грн. задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України, та процесуального, зокрема, ст. ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи.
Апелянт також вказує на обов`язковість виконання договору та те, що Відповідач був ознайомлений з умовами договору, тому мав розуміти відповідальність за порушення його положень, передбачену п. 7.2 договору. 
Апелянт зауважує на тому, що суд зменшив пеню на 95%, це суперечить принципам справедливості та співмірності відповідно до статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України. Суд першої інстанції не врахував суттєві обставини, як-то реальний ступінь виконання зобов`язання та розмір пені, який не є надмірним порівняно з сумою заборгованості (лише 22,46% від загальної суми).
Апелянт також посилається на відсутність достатніх підстав для зменшення пені, а саме  не доведення відповідачем наявності виняткових обставин або свого скрутного фінансового стану, які могли б слугувати підставою для зменшення неустойки.
Апелянт вказує, що суд не врахував інтереси позивача та занадто суттєво зменшив розмір пені, що фактично нівелює мету неустойки як засобу відповідальності та призводить до потенційного порушення балансу інтересів сторін.
Апелянт звертається до усталеної практики Верховного Суду, згідно з якою неустойка має компенсаторний характер, а також вказує, що її розмір не є надмірно великим у порівнянні із сумою заборгованості. Ці пункти відображають основні аспекти аргументації скаржника щодо неспівмірності та неправомірності рішення суду про зменшення розміру пені.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2024р. справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді – Чередка А.Є., суддів – Мороза В.Ф., Коваль Л.А.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від  21.05.2024р. у справі № 904/872/24, розгляд апеляційної скарги  призначено  в судове засідання на 23.09.2024р. 
На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Коваль Л.А. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2024р., для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чередка А.Є., суддів - Мороза В.Ф., Іванова О.Г.       
Представник апелянта в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсягу та просив її задовольнити.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечують, вважають оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу позивача безпідставною, посилаючись при цьому на наявність підстав для зменшення належної до стягнення суми неустойки (пені), що  відповідає нормам ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.233 Господарського кодексу України і є обґрунтованим з урахуванням фактичних обставин спору і поданих до справи доказів.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 26.12.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) та Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара (споживач) укладено договір № 03-2088/22-БО-Т постачання природного газу (договір).
Відповідно до пункту 1.1 зазначеного вище договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ (газ) за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України (пункт 1.3 договору).
Згідно з пунктом 2.1 постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з січня 2023 по березень 2023 (включно), в кількості 1 870 тис.куб.м., у тому числі по місяцях:
- січень 2023 - 350 тис. куб.м;
- лютий 2023 - 620 тис. куб.м;
- березень - 600 тис. куб.м.
Загальний обсяг природного газу, замовлений споживачем за цим договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії договору (підпункт 2.1.1 пункту 2.1).
Обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформлений відповідно до пункту 3.5 цього договору, вважається фактично використаним обсягом природного газу (абзац 3 пункту 2.4).
Постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (пункт 3.1 договору).
Згідно з пунктом 3.2 договору постачання газу здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.
Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.5 договору).
Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином:
ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ - 13 658, 33 грн.,
крім того податок на додану вартість за ставкою 20%,
ціна природного газу за 1000 куб. м газу з ПДВ - 16 390,00 грн.,
крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 163,89 грн. за 1 000 куб.м.
Всього ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу, за цим договором становить 16 553,89 грн. (пункт 4.1).
Відповідно до пункту 4.3. загальна вартість цього договору на дату укладення становить 25 796 478,58 грн., крім того ПДВ – 5 159 295,72 грн., разом з ПДВ – 30 955 774,30 грн.
У пункті 5.1 договору сторонами узгоджено, що оплата за природний газ за відповідний період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:
- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу – до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання – передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.
Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.
Згідно з пунктом 5.3 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору.
Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору.
Даний договір набирає чинності з 01 січня і діє в частині поставки газу до 31.03.2023 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (пункт 13.1).
На виконання умов спірного договору позивач передав відповідачеві імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00) ввезений на митну територію України у період з січня по березень 2023 на загальну суму 16 476 312,03 грн. з ПДВ, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін без зауважень та заперечень актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2023, від 28.02.2023 та від 31.03.2023, копії яких залучено до матеріалів справи.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав про те, що відповідач у визначений пунктом 5.1 спірного договору строк не розрахувався за переданий природний газ, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" нарахувало Дніпровському Національному Університету імені Олеся Гончара пеню за загальний період прострочення з 16.03.2023 по 15.11.2023 в сумі 3 701 328,13 грн., річні за загальний період прострочення з 16.03.2023 по 24.12.2023 в сумі 263 611,66 грн. та інфляцію грошових коштів за загальний період прострочення з травня 2023 по грудень 2023 в сумі 31 330,05 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором №03-2088/22-БО-Т постачання природного газу від 26.12.2022 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ, а відтак із правомірності заявлених позовних вимог про стягнення штрафних санкцій (пені) та компенсаційних нарахувань (інфляційних втрат та 3% річних), при цьому суд першої інстанції врахував наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені (з 3701328,13 грн до 183960,46 грн). 
Враховуючи те, що апелянт оскаржує рішення місцевого господарського суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара 3517367,67 грн. пені, апеляційний перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2024 у справі №904/872/24 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 183960,46 грн. пені, 263611,66 грн. річних та 31330,05 грн. інфляційних втрат колегією суддів не здійснюється, оскільки за умовами частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та  перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про стягнення з Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара  3 517 367,67 грн. пені, з огляду на наступне.
Як було встановлено вище, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просив стягнути з відповідача 3701328,13 грн. пені за період з 16.03.2023 р. по 15.11.2023 р.
У пункті 7.2. договору сторонами передбачена відповідальність за прострочення остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 цього договору у вигляді річних, інфляційних збитків та пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, останнім до стягнення заявлена пеня за загальний період прострочення з 16.03.2023 по 15.11.2023 в сумі 3 701 328,13 грн.
Як встановлено судом першої інстанції, розрахунок пені, здійснений за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2023 на суму 3 342 894,79 грн., позивачем завищено з огляду на не вірно визначений розмір подвійної облікової ставки НБУ в день.
Після здійсненого судом перерахунку розмір пені за загальний період прострочення з 16.03.2023 по 15.11.2023 склав суму 3 679 209,21 грн. (зокрема, за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2023 - 744 229,13 грн.).
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Вбачається, що встановлений в договорі розмір штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання відповідає розміру таких санкцій, визначених у законі, а матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3 679 209,21 грн. пені за загальний період прострочення з 16.03.2023 по 15.11.2023  є обґрунтованою, її розмір є арифметично правильним (зокрема, за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2023 - 744 229,13 грн.).
Однак під час розгляду справи місцевим господарським судом відповідач звернувся із клопотанням про зменшення розміру пені у відповідності до ст. 233 ГК України.
Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій обґрунтоване наступним:
- несвоєчасна оплата природного газу обумовлена винятковою обставиною - скороченням бюджетного фінансування програм освіти у зв`язку з перерозподілом видатків на користь оборони країни в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Дана обставина має об`єктивний характер, не могла бути передбачена або усунена відповідачем, діяла безперервно з моменту виникнення зобов`язання по оплаті природного газу і до його повного виконання;
- зобов`язання по оплаті природного газу (основний борг) виконано повністю при фінансовій можливості у добровільному порядку до звернення позивача з позовом до суду;
- оплата природного газу здійснена протягом бюджетного року, в якому здійснено його споживання;
- розмір нарахованої пені становить орієнтовно 25% суми основного зобов`язання, що є надмірним фінансовим тягарем для державного закладу вищої освіти, що фінансується із бюджету, і є неприбутковою установою;
- для забезпечення фінансових ресурсів для розрахунків за природний газ ДНУ було здійснено скорочення видатків на інші напрямки роботи та вжиті заходи щодо збільшення обсягів бюджетних асигнувань (направлено звернення до Міністерства освіти і науки України про збільшення фінансування на оплату природного газу);
- ДНУ визнав зобов`язання перед позивачем по оплаті за природний газ, повідомив про неможливість своєчасного розрахунку через недостатність фінансування та гарантував відповідну оплату;
- вжиття інших додаткових заходів було неможливим через необхідність дотримання приписів законодавства щодо першочергових виплат та цільового фінансування певних видатків бюджетної установи.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.
Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання, однак при врахуванні інтересів обох сторін та обставин, які мають вагоме значення.
За своїм правовим змістом пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, бо не будує на цих коштах свої фінансові показники та очікувану дохідність від підприємницької діяльності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. 
Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та засадах господарського судочинства, визначених статтею 2 Господарського процесуального кодексу України.
Одночасно, як вже було зазначено вище, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак, не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.
Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.
Крім того, при застосуванні положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.
Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
Таким чином, на підставі частини третьої статті 551 Цивільного Кодексу України та частини першої статті 233 Господарського Кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і  з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафних санкцій) до їх розумного розміру (постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 09.08.2023 у справі №921/100/22, від 09.08.2023 у справі №921/100/22 та від 20.04.2023 у справі №904/124/22).
Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
При цьому колегія суддів наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення інституту зменшення розміру неустойки зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.
Колегія суддів зауважує, що зменшуючи розмір пені на 95 %, Господарський суд Дніпропетровської області врахував зазначені відповідачем причини несвоєчасного виконання зобов`язання за спірним договором, вжиті останнім заходи щодо погашення існуючої заборгованості, незначний термін прострочення зобов`язання, повне погашення суми основного боргу на момент звернення позивачем до суду із даним позовом, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку про  наявність підстав для зменшення нарахованої позивачем пені на 95% та стягнення з відповідача пені у розмірі 183 960,46 грн.
З урахуванням усього вищенаведеного, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2024р. у даній справі відсутні. 
Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги  слід покласти на останнього.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від  21.05.2024р. у справі № 904/872/24 – залишити без задоволення.  
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від  21.05.2024р. у справі                  № 904/872/24  - залишити без змін.
Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 01.10.2024р.

Головуючий суддя                                                                                 А.Є. Чередко  

Суддя                                                                                                        В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                                        О.Г. Іванов