Справа № 344/8158/24 
Провадження № 22-ц/4808/1077/24 
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)                Василишин Л. В.,
суддів:                                        Максюти І. О., Фединяка В. Д.,
секретар                                        Петріва Д. Б.
за участю представника апелянта адвоката Лисенка М. П.
представника відповідача адвоката Лютана З. Й.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Лисенка Миколи Петровича на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2024 року в складі судді Бородовського С. О., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2024 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі понесених витрат на здійснення регламентної виплати в сумі 180 000,00 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 08 вересня 2020 року у м. Івано-Франківську ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка від отриманих травм померла. Вироком Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.
На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту. У листопаді 2021 року представник потерпілих подав до МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування. На підставі поданих документів відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ виплатило потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 180 000 грн. 
З урахуванням зазначеного МТСБУ вважало, що у нього виникло право зворотної вимоги до винної особи.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник МТСБУ - адвокат Лисенко М. П., посилаючись на неналежне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги МТСБУ задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що МТСБУ виконало покладений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. При цьому позивачем відшкодовано потерпілим тільки витрати, пов`язані із втратою годувальника. Натомість відповідачем у рамках кримінального провадження було відшкодовано моральну шкоду та витрати на лікування. Тобто, МТСБУ не здійснювало повторної виплати (дублювання виплат), а здійснено нове відшкодування, яка не має стосунку до відшкодування, сплаченого відповідачем у межах кримінального провадження. За таких обставин, згідно з пунктом 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право пред`явити регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП та не застрахував цивільно-правову відповідальність, тобто до відповідача.
Також вказує, що в порушення норм процесуального права судом першої інстанції не дотримано вимоги щодо всебічного та повного з`ясування обставин справи, не повно досліджено наданні позивачем докази та не надано оцінку діям відповідача, що призвели до порушення права позивача, за захистом якого останній звернувся до суду. 
Позиція інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник МТСБУ - адвокат Лисенко М. П., доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з підстав, що викладені в ній.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Лютан З. Й. апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Згідно з частиною четвертою статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти російської федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не зазначив фактичні обставини справи та докази у справі, не виклав мотиви щодо їх оцінки та оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Водночас у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції, зокрема, виклав такі висновки, що відповідач самостійно виконав свій обов`язок з відшкодування шкоди потерпілим. Відшкодування шкоди самостійно особою, яка її завдала припинило право вимоги потерпілих до такої особи. Отже, не справедливим є покладання на особу, яка завдала шкоду несення відповідальності за той самий делікт двічі. Позивач не перевірив чи потерпілі діяли добросовісно в їх зверненні до позивача на час здійснення виплат потерпілим та намагається перекласти негативні наслідки неналежного контролю на відповідача. 
Проте колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
З`ясовано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Івано-Франківську ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Від отриманих травм внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди остання померла.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вироком Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі із позбавленням прав керування транспортними засобами на строк 3 роки.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід - заставу ОСОБА_1 залишено без змін. Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 262 750,00 грн, внесену як запобіжний захід за ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні ухвалено повернути заставодавцю.
Зараховано ОСОБА_1 у строк відбуття покарання перебування під вартою з 08 вересня 2020 року по 11 вересня 2020 року.
Цивільний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_4 81 762,43 грн витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілої ОСОБА_2 , 17 600,00 грн витрат, пов`язаних з похованням ОСОБА_2 , 500 000,00 грн завданої моральної шкоди та 15 000,00 грн процесуальних витрат на правову допомогу. Також з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 стягнуто 500 000,00 грн завданої морально шкоди.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 - адвоката Лютана З. Й. задоволено частково.
Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 змінено в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову.
На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2021 року, з випробуванням, за умови, що протягом двох років іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі статті 76 КК України покладено на ОСОБА_1 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в інтересах якої дії законний представник ОСОБА_4 залишено без розгляду.
У решті вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2021 року залишено без змін.
На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
26 листопада 2021 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 , через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника. 
На підставі Довідки №1 від 15 вересня 2022 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, був складений наказ про виплату ОСОБА_4 180 000,00 грн за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок відшкодування шкоди, пов`язаною із смертю потерпілого.
Зокрема, у пункті 27.1. зазначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до пункту 27.2. страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
У пункті 27.3. визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно з пунктом 27.4. страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Враховуючи, що на час вчинення дорожньо-транспортна пригоди ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його вина встановлена вироком Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2021 року, а МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у вересні 2022 року здійснило регламентну виплату потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді особі ОСОБА_3 в інтересах якого діяв законний представник ОСОБА_4 , колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що позивач має право зворотної вимоги у порядку частини першої статті 1191 ЦК України.
Доводи сторони відповідача про те, що у ході кримінального провадження ОСОБА_1 повністю відшкодовано шкоду спричинену потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не заслуговують на увагу.
Встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2021 року задоволено цивільний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_4 81 762,43 грн витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілої ОСОБА_2 , 17 600,00 грн витрат, пов`язаних з похованням ОСОБА_2 , 500 000,00 грн завданої морально шкоди. Також з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 стягнуто 500 000,00 грн завданої морально шкоди.
Таким чином вказаним судовим рішенням суду було стягнуто шкоду,пов`язану з лікуванням потерпілої ОСОБА_2 , витрати на її поховання та моральну шкоду.
За змістом ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року до початку апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_4 подав заяву про залишення його позову та позову його малолітньої дочки ОСОБА_3 , в інтересах якої він діяв, без розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_1 відшкодував завдану шкоду. Враховуючи вказану заяву Івано-Франківський апеляційний суд залишив без розгляду цивільний позов  ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в інтересах якої дії законний представник ОСОБА_4 . 
Разом з тим, виплачена МТСБУ потерпілим регламентна виплата має інший характер, відшкодовується в порядку визначеному законом як шкода пов`язана з втратою годувальника. Відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надано належних та допустимих доказів відшкодування такого виду шкоди.
Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що відповідач самостійно у повному обсязі виконав свій обов`язок з відшкодування шкоди потерпілим.
Що стосується заяви сторони відповідача про застосування строку позовної давності (а.с.87), то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з статтею 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
Відповідно до статті 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.
Верховний Суд у постанові № 200/13392/13-ц від 10 січня 2019 року зробив висновок по те, що строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив відшкодування.
Матеріалами справи підтверджується, що МТСБУ виплатило страхове відшкодування 16 вересня 2022 року, а із вказаним позовом звернулось до суду - 22 квітня 2024 року, що підтверджується проставленим на конвенті Укрпоштою штемпелем (а.с. 71). Отже, при зверненні до суду за захистом із регресним позовом позивач строк позовної давності не пропустив, тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності не вбачається.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат
Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до платіжної інструкції № 980931 від 18 квітня 2024 року МТСБУ сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 3 028 грн (а.с. 69). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено 4 542 грн (а.с.115).
З огляду на задоволення апеляційної скарги та прийняте рішення про задоволення позову з ОСОБА_1 на користь МТСБУ підлягають стягненню 3 028 грн сплаченого судового збору за подання позову та 4 542 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 7 570 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Лисенка Миколи Петровича задоволити.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 180000 грн. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу та судовий збір в сумі 7570 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 18 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач                                                                Л. В. Василишин 
Судді:                                                                                І. О. Максюта 
       В. Д. Фединяк