Справа № 297/2341/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И 

11.10.2024                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 204-1 ч.1 КУпАП за його апеляційною скаргою на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2024 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 248001 від 17.05.2024 року, - 17 травня 2024 року близько 20:45 годин на напрямку 148 прикордонного знаку, на околиці с. Бадалово (територія Берегівської ОТГ), в межах прикордонної смуги, на відстані близько 200 метрів від лінії державного кордону, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України з Угорщиною поза пунктом пропуску, чим порушив статті 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктом пропуску через державний кордон України.
       Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вказує на те, що оскаржувана постанова суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить чинному законодавству України. Зазначає, що перебуваючи за межою міста Берегова Закарпатської області випадково, через відсутність навігації та карти місцевості заїхали на територію прикордонної смуги, де були затримані працівниками ДПСУ. Стверджує, що за кермом автомобіля була його дружина, так як відпрацьовувала навички керування автомобілем, оскільки тільки 07.05.2024 отримала водійське посвідчення, і що з його сторони не було ніяких спроб та намірів на незаконний перетин, крім того, після огляду автомобіля працівниками ДПС не було виявлено особистих речей ОСОБА_1 , ні закордонних паспортів, ані грошових коштів у валюті. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення підписав під тиском працівників ДПС. Також зазначає, що було порушено його конституційне право на професійну правничу допомогу. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б стверджували факт вчинення перетинання або спроби перетинання державного кордону, а також в протоколі зазначені загальні фрази, які не містять докладного та чіткого опису діяння, конкретних обставин чи дій ОСОБА_1 , оскільки останній навіть не мав наміру перетинати кордон. Звертає увагу на те, що суд не зазначив, які саме докази він дослідив, та яким чином він прийшов до висновку про наявність вини ОСОБА_1 , тобто суд упереджено розглянув справу без дослідження доказів та встановлення дійсних обставин. Вказане свідчить про недотримання судом п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 №11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст.276 КУпАП.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що участі у розгляді справи не брав, оскільки судом не було повідомлено ні про дату, час та місце розгляду справи, а про наявність постанови стало відомо тільки після направлення запиту про стадію розгляду справи та отримання відповіді - 02.07.2024. Просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду.
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, повідомлений за допомогою смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.
       Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі останнього, а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.

       Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 належним чином дотримані.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 248001 від 17.05.2024 встановлено, що ОСОБА_1 17.05.2024 близько 20 год. 45 хв., на напрямку 148 прикордонного знаку на околиці с. Бадалово (територія Берегівської ОТГ), в межах прикордонної смуги, на відстані близько 200 метрів від лінії державного кордону, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» був виявлений та затриманий за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Угорщини поза пунктом пропуску через державний кордон України.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 17.05.2024, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 17.05.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_1 .
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 останнім не надано.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ОСОБА_2 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби 3 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших незаконних дій при його затриманні, що призвело до визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення та підписання складених щодо нього матеріалів.
Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконні, на його думку, дії працівників прикордонної служби, які склали відносно останнього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення підписав під тиском працівників ДПС.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що працівники прикордонної служби були упередженими під час затримання ОСОБА_1 і в них були підстави для його обмови, а також про те, що працівники прикордонної служби є зацікавленими в результатах розгляду справи.
Окрім того, зі змісту протоколу вбачається, що у ньому зазначені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості і будь-яких фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам цієї норми права не встановлено.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі зазначені загальні фрази, які не містять докладного та чіткого опису діяння, конкретних обставин чи дій ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються змістом складеного щодо ОСОБА_1 протоколу.
При цьому, зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ч. 1 ст. 268 КУпАП, у тому числі користуватися правовою допомогою, від чого ОСОБА_1 відмовився, підтвердивши це своїм підписом.
Тому, апеляційний суд також вважає, що працівниками прикордонної служби не було допущено порушення права ОСОБА_1 на захист.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції не зазначив, які саме докази він дослідив, та яким чином він прийшов до висновку про наявність вини ОСОБА_1 , тобто порушив п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 №11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст.276 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 , не мав наміру перетинати державний кордон України, з огляду на таке.
Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску.
Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 , будучи мешканцем м. Київ, знаходився в нічний час доби (20 год. 45 хв.) 17.05.2024 у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 148, на околиці с. Бадалово (територія Берегівської ОТГ) на відстані 200 метрів від лінії державного кордону, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважити, що ОСОБА_1 мав намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону.
З урахуванням наведеного, безпідставними та необґрунтованими визнаються і доводи ОСОБА_1 про те, що за кермом автомобіля була його дружина, так як відпрацьовувала навички керування автомобілем, оскільки тільки 07.05.2024 отримала водійське посвідчення, і що з його сторони не було ніяких спроб та намірів на незаконний перетин.
Доводи апеляційної скарги про те, що після огляду автомобіля працівниками ДПС не було виявлено особистих речей ОСОБА_1 , ні закордонних паспортів, ані грошових коштів у валюті, апеляційний суд визнає такими, що не спростовують факту вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови. 
Такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б стверджували факт вчинення перетинання або спроби перетинання державного кордону.
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.
Отже, доводи апеляційної скарги, у тому числі про те, що матеріалами справи не доведено наявність у ОСОБА_1 умислу на незаконний перетин державного кордону України, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст. 279, 280 КУпАП дотримано, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , залишити без задоволення.  
       Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, без змін,
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага