Справа № 305/3215/24

Закарпатський апеляційний суд
       
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2024                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю захисника-адвоката Чутченка С. О., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/755/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Чутченка С. О. на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.09.2024. 
Цією постановою:
        ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Старе, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 284866 від 18.07.2024 та постанови суду від 12.09.2024 вбачається, що 18.07.2024 приблизно о 17 год 30 хв, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у контрольованому прикордонному районі на напрямку 406 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Говерла (територія Богданської селищної громади Рахівського району Закарпатської області), був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_2 , який спільно з громадянином України ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_2 порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Чутченко С. О. вважає оскаржувану постанову незаконною і такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування всіх обставин справи. Просить постанову від 12.09.2024 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1КУпАП. Вважає, що наявні в матеріалах справи докази не доводять поза розумним сумнівом вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення. Складений щодо ОСОБА_2 протокол не містить відомостей про те, якими саме діями останній вчинив спробу незаконного перетину державного кордону. У протоколі не конкретизовано місце вчинення діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону. Крім того, в матеріалах справи відсутня схема правопорушення із відображенням позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, маршруту руху осіб та лінії державного 
-2-

кордону, також відсутні фото-, чи відео фіксація вчинення адміністративного правопорушення, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення документів, що свідчить про те, що у ОСОБА_2 не вилучались жодні речі та документи, які б давали підстави вважати про наявність у нього наміру на незаконний перетин державного кордону.
У доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат Чутченко С. О. вказує на те, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_2 було затримано при безпосередній спробі незаконного перетину державного кордону, а сам по собі факт його перебування у контрольованому прикордонному районі без надання належних та допустимих доказів, не може свідчити про те. що він намагався незаконно перетнути державний кордон України. Більш того, ОСОБА_2 затримано у світлу пору доби, що також свідчить про те, що факт його спроби незаконно перетнути державний кордон є сумнівним. Просить взяти до уваги постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 20.09.2024 у справі № 305/3216/24, яка набрала законної сили, якою у подібній справі закрито провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
До початку апеляційного розгляду адвокат Чутченко С. О. подав клопотання, у якому просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн, які підтверджуються договором про надання правової допомоги, ордером на представництво інтересів та актом виконаних робіт. 
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, Верба Ю. С. на розгляд справи щодо нього не з`явився.  ОСОБА_2 повідомлений за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber». Крім того, повідомлення про час та місце розгляду справи направлялося на адресу ОСОБА_2 , яка міститься у матеріалах справи, однак таке повернулось до апеляційного суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про те, що ОСОБА_2 не з`явився у поштове відділення для отримання поштової кореспонденції. Ці факти свідчать про те, що апеляційним судом вжито всіх заходів щодо повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи і він вважається належним чином повідомленим. Клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_2 не подавав, даних про поважність причин неявки не надав, а захисник-адвокат Чутченко С. О. не заперечував щодо розгляду справи без участі ОСОБА_2 , при цьому підтвердивши, що останній повідомлений про час та місце її розгляду. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Адіментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за можливе розглянути  справу за відсутності ОСОБА_2 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Чутченка С. О., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
-3-
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Із протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що 18.07.2024 приблизно о 17 год 30 хв, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у контрольованому прикордонному районі на напрямку 406 прикордонного знаку на околиці населеного пункту Говерла (територія Богданської селищної громади Рахівського району Закарпатської області), був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_2 , який спільно з громадянином України ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_2 порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини здійснення спроби перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 18.07.2024, довідкою про затримання на напрямку 406 п/зн, ділянка відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 », скріншотами із мобільного телефону ОСОБА_2 .
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991.
Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 стороною захисту не надано.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) з персоналу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_4 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги і на такі не посилався захисник-адвокат Чутченко С. О. під час її розгляду.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що працівник прикордонної служби ОСОБА_4 діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів не з власної волі.
-4-
Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_2 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду, що призвело до підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дав належну оцінку доданим до протоколу доказам та обґрунтовано визнав їх такими, що підтверджують вину у порушенні вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та доводять факт здійснення ОСОБА_2 спроби незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску.
Доводи апеляційної скарги про те, що складений щодо ОСОБА_2 протокол не містить відомостей про те, якими саме діями останній вчинив спробу незаконного перетину державного кордону, у ньому не конкретизовано місце вчинення діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, -апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі є надуманими та безпідставними, а також спростовуються змістом протоколу та доданими до нього матеріалами, якими підтверджено, що ОСОБА_2 мав намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску, внаслідок чого був затриманий прикордонним нарядом на напрямку прикордонного знаку № 406, на околиці н. п. Говерла (території Богданської селищної ради Рахівського району Закарпатської області). 
Апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_2 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.
Доводи про те, що ОСОБА_2 не мав наміру на незаконний перетин державного кордону України, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.
Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

-5-

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність статтею 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.
Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює їх як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених судом першої інстанції.
Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 18.07.2024 о 17 год 30 хв ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Румунію поза пунктом пропуску, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на напрямку 406 прикордонного знаку на околиці н. п. Говерла (територія Богданської селищної громади Рахівського району Закарпатської області). 
У зв`язку з чим, неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_2 було затримано при безпосередній спробі незаконного перетину державного кордону, а сам по собі факт його перебування у контрольованому прикордонному районі без надання належних та допустимих доказів, не може свідчити про те, що він намагався незаконно перетнути державний кордон України. 
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 затримано у світлу пору доби, що також свідчить про те, що факт його спроби незаконно перетнути державний кордон є сумнівним. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що з наявних у матеріалах скріншотів, зроблених з мобільного телефону ОСОБА_2 чітко вбачається, що останній розглядав питання незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза межами пунктів пропуску. 
Тому, не спростовують факту наявності у ОСОБА_2 намірів на здійснення спроби незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску і посилання в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутня схема правопорушення із відображенням позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, маршруту руху осіб та лінії державного кордону, також відсутні фото-, чи відео фіксація вчинення адміністративного правопорушення, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення документів.
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 , який є мешканцем м. Київ, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 406, на 
-6-

околиці н. п. Говерла (територія Богданської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області), під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску.
Разом з тим, як вбачається зі змісту протоколу та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 ставиться у провину здійснення спроби перетину державного кордону поза пунктами пропуску у складі групи осіб, а саме з ОСОБА_3 .
Проте, апеляційним судом встановлено, що постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 20.09.2024 (справа № 305/3216/24), провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. 
У зв`язку з наведеним, дії ОСОБА_2 , які відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 284866 від 18.07.2024 та постанови судді від 12.09.2024 кваліфіковані за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, необхідно перекваліфікувати на ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, виключивши таку кваліфікуючу ознаку як «вчинення правопорушення групою осіб», оскільки відносно ОСОБА_3 провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_2 своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, тобто здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон України.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.
З урахуванням наведеного, зважаючи, що досліджені докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою, підтверджують наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 підлягає зміні у частині кваліфікації дій останнього шляхом перекваліфікації його дій з ч. 2 на ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у межах санкції цієї частини статті.
Згідно ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При визначенні ОСОБА_6 виду та міри адміністративного стягнення апеляційний суд враховує характер та спосіб вчинення адміністративного правопорушення, ступінь вини правопорушника та дані про його особу. 
При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 раніше притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Також відсутні відомості, які б характеризували його з негативної сторони. Обставин, що обтяжують відповідальність, передбачених ст. 35 КУпАП, не встановлено. 

-7-

Тому, апеляційний суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, яке відповідно санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП є мінімальним. 
Саме таке стягнення з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, на переконання апеляційного суду є необхідним для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень, і у свою чергу відповідатиме меті адміністративного стягнення.
       При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що захисником не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували вищенаведені висновки апеляційного суду та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення із закриттям провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.
Разом з тим, клопотання захисника-адвоката Чутченка С. О. про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн є безпідставним і задоволенню не підлягає з таких підстав.
Подаючи вказане клопотання, захисник не врахував, що питання, яке ним порушено у клопотанні, не регулюється законом України про адміністративні правопорушення. При цьому, захисник не посилається на будь-які норми КУпАП, які можуть бути застосовані при прийнятті судом рішення щодо заявлених ним вимог. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості звернутися до Центру з надання безоплатної правничої допомоги для призначення йому адвоката за рахунок держави у разі відсутності у нього коштів для укладення угоди з адвокатом.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  захисника-адвоката Чутченка С. О. в інтересах  ОСОБА_2  задовольнити частково.
Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.09.2024 щодо ОСОБА_7  змінити.
Перекваліфікувати дії  ОСОБА_7  з ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на ч. 1 ст. 204-1  КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
У решті постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.09.2024 щодо ОСОБА_2 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя