УХВАЛА

16 жовтня 2024 року 
м. Київ
справа №420/16503/24
адміністративне провадження № К/990/39036/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,
перевірив касаційну скаргу адвоката Бикової Оксани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року у справі №420/16503/24 за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу Державної виконавчої служби у м.  Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.  Одеса) про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.   Одеса), в якому просив:
- визнати протиправною діяльність Київського відділу державної виконавчої служби у м.  Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.  Одеса) стосовно вимог на адресу ОСОБА_1 про оплату на рахунок органу виконавчої служби суми коштів для задоволення вимог стягувача, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів в сумі 247200 грн, з яких: борг 212500 грн, виконавчий збір - 34700 грн;
- визнати протиправною бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у м.  Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.  Одеса) щодо вимог про зняття обтяжень відносно майна та прав ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у м.  Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.  Одеса) зняти арешт з усього майна / прав ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків: НОМЕР_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: б\н, виданою 05 лютого 2014 року Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, яке зареєстроване державним реєстратором Одеського міського управління юстиції 08 лютого 2014 року, номер запису про обтяження: 4606161.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Київського відділу Державної виконавчої служби у м.  Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.  Одеса) про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу.
02 жовтня 2024 року адвокат Бикова Оксана Володимирівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року у справі №420/16503/24.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 13 КАС України.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Відповідно до частини другої статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Отже, за приписами частини другої статті 328 КАС України ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві, після її перегляду в апеляційному порядку, та постанова суду апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження судових рішень в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що рішення за наслідками розгляду цієї касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
У даному випадку слід зазначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
Однак скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.
Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.
Проте, наведені скаржником доводи не свідчать про наявність жодної із вказаних вище умов, скаржник жодним чином не посилається на різноманітність такої практики, не зазначає норму права та правовідносини, які вона врегульовує, що потребують висновку Верховного Суду стосовно питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Вживання законодавцем слова «фундаментальне» несе змістовне навантаження особливо складного і важливого питання у правозастосуванні. Доводів щодо такої особливої складності чи важливості питання, якого стосується спір у цій справі, скаржником не наведено. 
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі має поставити на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Водночас, колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що зміст ухвалених у цій справі судових рішень та доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики. Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Окрім цього, Суд наголошує, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
З огляду на зазначене та враховуючи приписи частини третьої статті 333 КАС України, у відкритті провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Бикової Оксани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року у справі №420/16503/24 за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу Державної виконавчої служби у м.  Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.  Одеса) про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                О.В. Кашпур

Судді:                                                                                                    В.М. Соколов

                                                                                                    С.А. Уханенко